ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3690/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Таран С.В., Богатиря К.В., 

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:
від Прокуратури – Полубок-Грузінова Д.Ю.,
від Ради – не з`явився,
від Управління інженерного захисту – Бєлоусюк О.О.,
від ПП «Оріон-77» - Савенко Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2026, постановлену суддею Нікітенком С.В., м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 09.03.2026, про призначення експертизи та зупинення провадження
у справі № 916/3690/25
за позовом: Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до відповідачів: 
1) Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради;
2) Приватного підприємства «Оріон-77»,
про: визнання недійсним договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ
У вересні 2025 року керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси (далі Прокурор) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі Рада) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (далі Управління інженерного захисту) та Приватного підприємства «Оріон-77» (далі ПП «Оріон-77»), в якому просив суд:
- визнати недійсним укладений між Управлінням та ПП «Оріон-77» договір оренди берегозахисної споруди від 01.10.2017 № 132/юр;
- зобов`язати ПП «Оріон-77» повернути територіальній громаді м. Одеси в особі Ради берегозахисну споруду у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу, загальною площею 1500 кв.м., розташовану між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одеса (далі ділянка піщаного пляжу).

Позов мотивований тим, що під виглядом берегозахисної споруди, усупереч вимогам земельного законодавства, Управління передало ПП «Оріон-77» в оренду частину пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря, фактично земельну ділянку, без її формування як об`єкта цивільних прав та без проведення земельних торгів.
Зокрема, Прокурор зазначає про відсутність жодних доказів того, що спірна ділянка піщаного пляжу взагалі є берегозахисною спорудою. З наданих Управлінням на запити прокуратури документів немає відомостей щодо будівництва берегозахисних споруд у районі пляжу «Курортний» та передання їх у комунальну власність.
На думку Прокурора, піщаний пляж за своїми ознаками (ділянка морського узбережжя, що вкрита піском) не є спорудою, зокрема берегозахисною, а тому до правовідносин з його оренди не можна застосовувати положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Піщаний пляж (навіть якщо пісок на ньому намитий у результаті антропогенної діяльності) відноситься саме до земель, а не споруд. 
Оскільки передана в оренду за договором ділянка пляжу є частиною поверхні суші, що межує з урізом води та пляжної зони, ця ділянка є земельною ділянкою прибережної захисної смуги Чорного моря, а отже укладений між відповідачами договір оренди берегозахисної споруди фактично спрямований на передання у платне користування земельної ділянки прибережної захисної смуги моря, тобто є удаваним правочином, що приховує інший договір – оренди землі, який укладено усупереч вимогам статей 4, 85 Водного Кодексу України, ч. 4 ст. 59, ст. 79-1, ч. 1 ст. 116, ст. 123, ч. ч. 1, 2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» - без формування її як об`єкта цивільних прав та без проведення земельних торгів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3690/25.

У відзивах на позовну заяву Управління інженерного захисту та ПП «Оріон-77» заперечували проти її задоволення, зазначаючи, що Прокурором безпідставно та необґрунтовано ототожнені поняття «берегозахисна споруда» та «земельна ділянка».
Відповідачі посилаються саме на штучне створення піщаних пляжів, їх технологічному об`єднанню з іншими берегозахисними спорудами (хвилеломами, траверсами, підпірними стінами тощо), які працюють як єдиний комплекс.
На думку відповідачів, штучні пляжі є саме берегозахисними спорудами, до відносин з використання яких застосовуються норми законодавства, які регулюють відносини найму (оренди) майна, а не земельними ділянками, відносини з використання яких регулюються Земельним кодексом України. Чинний на час укладання договору Закон України «Про оренду державного та комунального майна» не містив заборони не передачу в орендне користування ані берегозахисних, ані протизсувних, ані гідротехнічних споруд. 
Відповідачі зазначають, що об`єкт договору створено штучно як берегозахисну споруду ще у 1982 році та введено в експлуатацію за відповідним інвентарним номером та балансовою вартістю. Саме з такими характеристиками та цільовим призначенням ці об`єкти передавалися в комунальну власність Одеської міської ради на підставі розпорядження Одеської обласної ради № 62/р-96 від 17.09.1996 «Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради» та рішення Одеської міської ради № 552 від 13.12.1996 «Про приймання до комунальної власності міста майна Одеського протизсувного управління». Створена ділянка штучного пляжу, яка передана в термінове платне користування ПП «Оріон-77», обліковується на балансі Управління як берегозахисна споруда першої черги протизсувних споруд, та є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Одеси;
Намивні штучні піщані пляжі від пляжу «Ланжерон» до пляжу «Великий Фонтан», а саме від траверсу №1 першої черги протизсувних споруд до №18-а другої черги протизсувних споруд є складовим комплексу берегозахисних споруд міста Одеси. З моменту створення і до сьогодні зазначені об`єкти є штучно утвореними майновими об`єктами комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що є визначальним і безспірним критерієм віднесення берегозахисного штучного піщаного пляжу до штучно утвореного майнового об`єкту, а не до земельної ділянки;
Також відповідачі зауважують, що Прокурор безпідставно посилається на Закон України «Про морські порти» та наказ Міністерства внутрішніх справ України від 10.04.2017 № 301 «Про затвердження Правил безпеки людей на водних об`єктах. Також є необґрунтованим посилання Прокурора на сплату орендної плати в економічно невигідному розмірі.

Заперечуючи проти доводів відповідачів, Прокурор зазначав, зокрема, що виконання певних робіт щодо намивання пісну не спростовують той факт, що утворені у результаті намиву території (піщані пляжі) є насамперед землею, а не спорудами. Додатково Прокурор звертав увагу, що відповідачами не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про передачу Одеським протизсувним управлінням у комунальну власність міста Одеси такої споруди, як піщаний пляж між траверсами № 9 та № 10 в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одеса, як і не надано жодних доказів проведення робіт з намивання піску на цій ділянці.

В процесі розгляду справи, 08.12.2025, до суду від ПП «Оріон-77» надійшло клопотання про призначення експертизи (вх. № 39070/25), проведення якої відповідач просив доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а на її вирішення поставити наступні питання:
1) чи є спірна ділянка піщаного пляжу частиною берегоукріплюючого та протизсувного комплексу міста Одеси ?;
2) чи є спірна ділянка піщаного пляжу штучно створеною берегозахисною спорудою;
3) чи існують функціональні особливості експлуатації та обслуговування берегозахисної споруди у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу відмінні від експлуатації та обслуговування земельної ділянки ?;
4) визначити нормативно-грошову оцінку земельної ділянки під штучно створеною берегозахисною спорудою піщаного пляжу ?;
5) чи є схема дислокації орендованої ділянки штучного піщаного пляжу та Паспорт на відкриття і функціонування пляжу міста Одеси до роботи у період курортного сезону - схемою розміщення малих архітектурних форм у розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» ?.

Прокурор заперечував проти призначення експертизи, а також обраної відповідачем експертної установи, разом з цим зазначив, що у разі прийняття судом рішення про задоволення клопотання ПП «Оріон-77», у даному випадку доцільнім буде призначення комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, проведення якої просив доручити Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, а на її вирішення поставити наступні питання:
1) чи є землею ділянка піщаного пляжу;
2) чи може бути проведена кадастрова зйомка ділянки піщаного пляжу та внесена інформація про неї до Державного земельного кадастру;
3) які фізичні характеристики має ділянка піщаного пляжу (склад, конфігурація, площа);
4) чи втратила земля природні (фізичні) характеристики землі внаслідок рефулювання на неї піску;
5) який фактичний порядок користування ділянкою піщаного пляжу;
6) чи є роботи з рефулювання піску заходом інженерного захисту відповідно до будівельних нормативів;
7) чи є ділянка піщаного пляжу нерухомим майном, а саме спорудою відповідно до вимог Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, що був чинним на час укладання оспорюваного договору оренди;
8) чи є ділянка піщаного пляжу окремою спорудою у складі берегоукріплюючого та протизсувного комплексу міста Одеси;
9) чи є ділянка піщаного пляжу інженерною спорудою відповідно до вимог Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, що був чинним на час укладання оспорюваного договору оренди;
10) чи є ділянка піщаного пляжу нерухомим майном, а саме спорудою, що є об`єктом оренди відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на час укладання договору оренди).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.03.2026 у справі № 916/3690/25 клопотання ПП «Оріон-77» про призначення у справі експертизи задоволено частково, призначено у справі комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення якої поставлено такі питання:
1) Чи є ділянка піщаного пляжу загальною площею 1500,00 кв.м., що розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі пляжу «Курортний» у м. Одесі частиною берегоукріплюючого та протизсувного комплексу міста Одеси ?;
2) Чи є ділянка піщаного пляжу загальною площею 1500,00 кв.м., що розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі пляжу «Курортний» у м. Одесі штучно створеною берегозахисною спорудою ?;
3) Чи існують функціональні особливості експлуатації та обслуговування берегозахисної споруди у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу загальною площею 1500,0 кв.м., що розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі пляжу «Курортний» у м. Одесі відмінні від експлуатації та обслуговування земельної ділянки ?;
4) Чи є Схема дислокації орендованої ділянки штучного піщаного пляжу Приватного підприємства «Оріон-77» загальною площею 1500,00 кв.м., що розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі пляжу «Курортний» та Паспорт на відкриття і функціонування пляжу міста Одеси до роботи у період курортного сезону розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі пляжу «Курортний» у м. Одесі схемою розміщення малих архітектурних форм у розумінні закону України «Про благоустрій населених пунктів» ?.
Провадження у даній справі зупинено до одержання результатів експертизи.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення клопотання та призначення у даній справі комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, суд зазначив, що у даній справі необхідно встановити належність спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту землі або споруди.
Доручаючи проведення експертизи саме Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, суд виходив з того, що об`єкт обстеження перебуває на території міста Одеса, що скоротить час проведення експертизи, спростить взаємодію між судом та експертною установою в питаннях проведення експертизи.
Визначаючи коло питань, які необхідно поставити на вирішення експертизи, суд зазначив, що решта питань (які не поставлені судом на розгляд експертиз) не стосуються предмета спору.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить її змінити в частині визначення питань, поставлених на вирішення експерта, а саме просить поставити наступні питання:
1) Чи є ділянка піщаного пляжу є ділянка піщаного пляжу між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/юр, частиною берегоукріплюючого та протизсувного комплексу міста Одеси ?;
2) Чи є ділянка піщаного пляжу між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/юр, спорудою ?;
3) Чи є землею ділянка піщаного пляжу між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/юр ?;
4) Чи може бути проведена кадастрова зйомка ділянки піщаного пляжу між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/юр, та внесена інформація про неї до Державного земельного кадастру ?;
5) Які фізичні характеристики має ділянка піщаного пляжу між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/юр (склад, конфігурація, площа) ?;
6) Чи втратила земля між траверсами № 9 та № 10 другої черги ПЗС в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одесі, яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/юр, природні (фізичні) характеристики землі внаслідок рефулювання на неї піску ?».

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги Прокурор посилається на наступне:
- суд не навів у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали жодних аргументів щодо відхилення питань, запропонованих Прокурором;
- жоден із нормативних актів, чинних на час укладання спірного договору оренди, не містить визначення терміну «берегозахисна споруда», а тому поставлене судом на вирішення експерта 2 (друге питання) є некоректним;
- поставлене судом на вирішення експерта 3 (третє питання) також є некоректним, оскільки у ньому вже зазначено, що спірна ділянка піщаного пляжу є берегозахисною спорудою;
- щодо 4 (четвертого) питання Прокурор зазначає, що воно не дозволяє однозначно встановити, які саме обставини справи необхідно з`ясувати. Предметом спору у цій справі є ділянка піщаного пляжу (зокрема це вбачається з оспорюваного договору оренди), а не встановлення статусу малих архітектурних форм;
- в свою чергу, запропоновані Прокурором в прохальній частині цієї апеляційної скарги питання дадуть змогу встановити факт належності ділянки піщаного пляжу до землі; встановити, чи може спірна ділянка бути сформована як земельна ділянка, внесена до Державного земельного кадастру та виступати самостійним об`єктом оренди, а відтак оцінити правомірність її передачі у користування; визначити правову природу спірного об`єкта та оцінити можливість його віднесення до земель як самостійного об`єкта цивільних прав, а також правомірність його використання та передачі в оренду;
- суд необґрунтовано доручив проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, мотивуючи лише міркуваннями зручності та скороченням часу проведення експертизи. 

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Богатиря К.В., Таран С.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/3690/25, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з суду першої інстанції.
30.03.2026 матеріали надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 за апеляційною скаргою Прокурора на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2026 про призначення експертизи та зупинення провадження у справі № 916/3690/25 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 17.04.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено про їх право в цей же строк до подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу до розгляду на 28.04.2026 о 14:00 год.
17.04.2026 від Управління інженерного захисту та ПП «Оріон-77» надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що запропоновані Прокурором питання є некоректними, безвідносними до предмету позову та не призведуть до з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
В судове засідання 28.04.2026 з`явився Прокурор, представники Управління інженерного захисту та ПП «Оріон-77». Представник Ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про призначення у даній справі комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи з метою встановлення належності спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 100 ГПК України).
Приписами ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза – це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Спеціальні знання – це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза – це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява №61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. 
При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Предметом позову у даній справі є вимоги Прокурора визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди та зобов`язати ПП «Оріон-77» повернути об`єкт оренди - берегозахисну споруду у вигляді ділянки штучного піщаного пляжу.
В якості підстави позову Прокурор посилається на удаваність оспорюваного правочину, що приховує інший договір (оренди землі), який, на думку Прокурора, укладено усупереч вимогам статей 4, 85 Водного Кодексу України, ч. 4 ст. 59, ст. 79-1, ч. 1 ст. 116, ст. 123, ч. ч. 1, 2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» - без формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та без проведення земельних торгів.
В свою чергу, відповідач заперечують проти доводів та вимог прокурора, зазначаючи, зокрема, що об`єкт оренди є штучно створеною берегозахисною спорудою та не може ототожнюватися із земельною ділянкою. Відповідачі наполягають на тому, що цей об`єкт створений внаслідок антропогенної діяльності шляхом намиву (рефулювання) піску між іншими гідротехнічними та інженерними спорудами у 1980 роках минулого століття та є складовими комплексу берегозахисних споруд, а тому може бути об`єктом оренди відповідно до норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення клопотання та призначення у даній справі комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, суд зазначив, що у даній справі йому необхідно встановити належність спірної ділянки піщаного пляжу до певного фізичного об`єкту (землі або споруди).
Колегія суддів звертає увагу, що Прокурором не просить суд апеляційної інстанції взагалі скасувати ухвалу першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, а лише просить змінити питання, які необхідно поставити на вирішення експертизи. 
Необхідність призначення експертизи у справі Прокурором не заперечується.
Отже оскільки ухвала суду першої інстанції про призначення у даній справі експертизи, як такої, Прокурором не оскаржується, відтак, колегією суддів не переглядається у відповідності до приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Щодо питань, поставлених на вирішення експерта.
З матеріалів цієї справи вбачається, що перше питання, яке поставлене судом, та перше питання, викладене Прокурором в прохальній частині апеляційної скарги, фактично є ідентичними: «чи є спірна ділянка піщаного пляжу частиною берегоукріплюючого та протизсувного комплексу міста Одеси ?». Апелянтом лише доповнено наступним: «яка зображена на схемі ділянки штучного піщаного пляжу площею 1500 кв. м в районі 13 станції Великого Фонтану між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд, що є додатком до договору оренди штучного пляжу від 01.10.2018 № 132/ юр».
Натомість, в матеріалах справи наявний укладений між відповідачами договір оренди №132/юр від 01.10.2017 із усіма додатками і додатковими угодами до нього. Предмет спору у даній справі є лише один - ділянка штучного піщаного пляжу, розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одеса, а тому в будь-якому випадку експертом буде досліджуватися саме об`єкт (як за наявними матеріалами справи, так і безпосередньо на місці). Отже, таке уточнення не змінює суті питання, не є новим по суті, а лише уточнює і конкретизує об`єкт дослідження. 
По другому питанню, яке поставлене судом «чи є ділянка піщаного пляжу штучно створеною берегозахисною спорудою», та другому питанню, викладеному Прокурором в прохальній частині апеляційної скарги «чи є ділянка піщаного пляжу спорудою», відмінність полягає лише у тому, що апелянт просить виключити слова «штучно створеною берегозахисною» та залишити лише «спорудою». 
Натомість, саме поставлене судом питання дозволить встановити обставин, що мають значення для справи, а саме підтвердити/спростувати доводи відповідачів, зокрема, щодо формування спірної ділянки піщаного пляжу, а також її функціонального призначення, в той час як використання узагальненого терміну «споруда» є значно ширшим за змістом.
Щодо третього та четвертого питань, поставлених судом, колегія суддів зазначає, що питання, з яких має бути проведена експертиза, визначається саме судом з огляду на предмет і підстави позову, а також поданих сторонами докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень. 
Наведене прослідковується з аналізу положень ч. 4 ст. 99 ГПК України, в якій чітко зазначено, що питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. 
У будь-якому випадку, колегія суддів звертає увагу, що згідно з положеннями ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Щодо інших питань, запропонованих Прокурором в прохальній частині апеляційної скарги, а саме: чи є ділянка піщаного пляжу землею, чи може бути проведена кадастрова зйомка та внесена інформація про неї до Державного земельного кадастру, які вона має фізичні характеристики, а також чи втратила вона природні (фізичні) характеристики землі внаслідок рефулювання на неї піску, колегія суддів зазначає, що визначення саме правового статусу об`єкт є виключною компетенцією суду, а не експерта, а питання щодо можливості / неможливості формування земельної ділянки (проведення кадастрової зйомки, внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру), а також про фізичні характеристики об`єкту та можливу втрату природних характеристик землі внаслідок рефулювання на неї піску, взагалі не стосуються предмета спору, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Крім того, жоден із запропонованих скаржником питань не відповідають орієнтовному переліку вирішуваних питань земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, визначених у Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/5 від 26.12.2012).
Щодо визначення експертної установи.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 ГПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.
Враховуючи, що об`єктом судової експертизи є ділянка піщаного пляжу, яка розташована між траверсами № 9 та № 10 другої черги протизсувних споруд в районі 13 станції Великого Фонтану у м. Одеса, а для вирішення поставлених питань експертам буде необхідно здійснити безпосередній огляд об`єкта дослідження, з метою скорочення часу проведення експертизи, спрощення взаємодії між судом та експертною установою в питаннях проведення експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність визначення експертної установи саме Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Доводи скаржника про те, що в аналогічних справах вже призначено 12 судових експертиз, проведення яких також доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, а призначення експертиз у вказаній установі підвищує ризик узгодженості підходів, створює монополію однієї експертної установи, та здійснює вплив на однаковість (шаблонність) висновків, є лише припущенням скаржника, а відтак колегія суддів відхиляє їх як безпідставні та необґрунтовані.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що Прокурор не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни оскаржуваної ухвали..
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.03.2026 про призначення експертизи та зупинення провадження у справі № 916/3690/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Повна постанова складена 04.05.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді С.В. Таран 

К.В. Богатир