Справа № 175/4173/26
Провадження № 2/175/1105/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
"22" червня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №704871525 в розмірі 30 716, 08 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., а також сплачений судовий збір.
Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, зазначала, що визнає факт укладення кредитного договору від 22.04.2023 року лише в частині отримання грошових коштів у розмірі близько 6000 грн. Вказувала, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості із розподілом на тіло кредиту, проценти, що унеможливлює перевірку правильності заявлених вимог. Також позивач не довів належним чином факт переходу до нього права вимоги, зокрема: відсутні належні докази укладення договору відступлення права вимоги; відсутні докази включення саме мого договору до реєстру боржників. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача подала до суду відповідь на відзив, зазначала, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) та між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01, в подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Вказувала, що підготовлені розрахунки не суперечать один одному та узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема із витягами Реєстру прав вимоги №241 від 25.07.2023 до договору факторингу №28/1118-01від 28.11.2018, Реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024. Просила задовольнити позовні вимоги.
Представник позивача в прохальній частині позовної заяви просив суд розглянути справу без участі сторони позивача, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про проведення судового засідання без її участі, також просила зменшити суму витрат на правничу допомогу та зменшити або відмовити у стягненні відсотків.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.
Судом встановлено, що 22.04.2023 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №704871525 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
За умовами договору:
п. 2.1. Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6000 грн 00 коп. (шість тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога»; 
п. 2.2. Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника; 
п. 2.3. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 2000 грн 00 коп. (дві тисячі грн. нуль коп.) одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 22.05.2023 р; 
п. 2.4. Другий та решта Траншів з Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором;
п. 2.5. Загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту за всіма наданими Траншами, що отримані Позичальником протягом всього строку дії Договору.
Договір підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV8BV86.
Згідно платіжних доручень, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» наступні грошові кошти на картковий рахунок 4149-50XX-XXXX-1246: платіжна інструкція від 22.04.2023 року на суму 2 000, 00 грн., платіжна інструкція від 08.05.2023 року на суму 500 грн., платіжна інструкція від 09.05.2023 року на суму 500 грн., платіжна інструкція від 11.05.2023 року на суму 500 грн., платіжна інструкція від 13.05.2023 року на суму 500 грн., платіжна інструкція від 15.05.2023 року на суму 200 грн., платіжна інструкція від 18.05.2023 року на суму 200 грн., платіжна інструкція від 19.05.2023 року на суму 600 грн., платіжна інструкція від 20.05.2023 року на суму 1000 грн., операції щодо зарахування коштів на картку відповідача також підтверджені витребуваною ухвалою суду у АТ «Райффайзен Банк» випискою по рахунку відповідача.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі – Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1.
Також між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №32 від 31.12.2023 року до Договір факторингу № 28/1118-01.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 241 від 25.07.2023, за яким від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №704871525 у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01.
ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №704871525 у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
15.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників № Б/Н від 15.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №704871525 на загальну суму 80 920, 92 грн.
Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у Реєстрі Боржників № Б/Н від 15.07.2025 до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу 3.
З наданого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» Розрахунку заборгованості за період з 22.04.2023 по 25.07.2023 вбачається, що за кредитним договором сума тіла кредиту становить 6 000, 00 гривень, сума нарахованих процентів за період з 22.04.2023 по 25.07.2023 становить 10 554, 34 гривень, сплачено тіло кредиту 6 000, 00 гривень, сплачено проценти за користування кредитом - 10 554, 34 гривень. (зазначено у вертикальні графі даного Розрахунку «Тіло/ Сплачено», «проценти/ Сплачено» у стрічці 25.07.2023, а також у стрічці «Всього»). У стрічці «Всього» до сплати не зазначено суму.
З наданого ТОВ «Таліон Плюс» Розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором становить 30 716, 08 гривень, із яких: сума заборгованості по тілу кредиту 5 999, 35 гривень, сума заборгованості за відсотками за період з 25.07.2023 по 27.05.2024 – 24 716, 73 гривень, сплачено тіло кредиту 5 999, 35 гривень, сплачено проценти за користування кредитом - 24 716, 73 гривень (зазначено у вертикальні графі даного Розрахунку «Тіло/ Сплачено», «проценти/ Сплачено» у стрічці 25.07.2023, а також у стрічці «Всього»). У стрічці «Всього» до сплати не зазначено суму.
Згідно доданої виписки з особового рахунку за Кредитним договором №704871525 від 22.04.2023 вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» за Кредитним договором станом на 26.12.2025 (включно) у розмірі 30 716, 08 грн. з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить: 5 999, 35 гривень.; прострочена заборгованість за процентами становить: 24 716, 73 гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.
За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора.
З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у сво їй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Ейс» не довів переходу права вимоги за кредитним договором №704871525 від 22.04.2023 року, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, не надавши суду відповідних письмових доказів.
Доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року позивачем не надано.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Надані позивачем акт зарахування взаємних розрахунків від 31.12.2023 року та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за реєстром прав вимоги № 241 від 25.07.2023 року суд не приймає до уваги, оскільки вказані акт та протокол не можуть бути достовірними та достатніми доказами на підтвердження виконання зобов`язань за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки вказані акт та протокол не є належними доказами здійснення господарських операцій, складені самими сторонами укладеного договору факторингу та правильність відображених в них даних не підтверджена платіжними інструкціями чи іншими видами платіжних документів.
Будь-яких інших доказів на підтвердження сплати новим кредитором на користь первісного кредитора ціни продажу за договором факторингу позивачем суду не надано.
Наявні в матеріалах справи докази не дають можливості суду з`ясувати обставини здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення в обумовлені цим договором строки, а тому суд не може зробити достовірний висновок про належне виконання ТОВ «ФК «Ейс» свого зобов`язання як нового кредитора за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.
Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Таким чином, встановивши, що кредитним договором №704871525, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 22.04.2023 року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «Ейс», суд дійшла висновку про те, що останнє не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Одночасно з тим, з наданого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» розрахунків заборгованості випливає, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за користування ним виконала в повному обсязі, зазначені суми заборгованості були сплачені Кредитодавцю, що відображено у розрахунку заборгованості (зазначено у вертикальні графі розрахунків «Тіло/ Сплачено», «проценти/ Сплачено» у стрічці 25.07.2023, а також у стрічці «Всього»). У стрічці «Всього» до сплати не зазначено суму.
З викладеного у суду виникають сумніви щодо наявності взагалі заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №704871525 від 22.04.2023, оскільки належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, стороною позивача ж було подано розрахунки заборгованості щодо кредитного договору №704871525 від 22.04.2023 року попередніх кредиторів, з яких вбачається, що відповідачем було погашено заборгованість.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).
Таким чином, спираючись на наведені вище правові позиції, приймаючи до уваги, що стороною позивача не подано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, не подано доказів наявності у відповідача непогашеної кредитної заборгованості за кредитним договором №704871525 від 22.04.2023 року у заявленому в позові до стягнення розмірі, а також доказів набуття позивачем в порядку відступлення прав вимоги до відповідача на стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №704871525 від 22.04.2023 року, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а отже про відсутність підстав для задоволення позову повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 512-514, 516, 525, 526, 530, 601-612, 625, 626, 629, 639, 1054, 1055, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова