ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1568/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Миколаївської міської ради: не з`явився
від Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.”: Власенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Миколаївської міської ради
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2026 про відмову у забезпеченні позову, суддя в І інстанції Мавродієва М.В., в м. Одесі
у справі №915/1568/24
за позовом: Миколаївської міської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.”
про зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом знесення будівель та споруд, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

Миколаївська міська рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” з такими вимогами:
- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” на муніципальний торговий комплекс, опис: торгівельні комплекси, автостоянка І, огорожа №1, 2, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2в/7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 315036648101, державна реєстрація від 13.03.2014);
- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” на муніципальний торговий комплекс, опис: літ.“І-1” - магазини, загальною площею 337,0 кв.м; літ.“Ї-1” - магазини, загальною площею 338,0 кв.м; літ.“Я-1” - магазин, загальною площею 595,4 кв.м; №1, 2 - огорожа; №І - замощення, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1938740748101, державна реєстрація від 15.10.2019);
- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” на муніципальний торговий комплекс, опис: літ.“Е-1” - магазини, загальною площею 188,8 кв.м; літ.“Ж-1” - магазини, загальною площею 87,2 кв.м; літ. “З-1” - магазини, загальною площею 151,2 кв.м; №1, 2 - огорожа; №І - замощення, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2В/7і (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1938982048101, державна реєстрація від 15.10.2019);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” повернути Миколаївській міській територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 40000 кв.м (кадастровий №4810136900:02:009:0003) шляхом знесення будівель та споруд: муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7, який складається з торгівельних комплексів, загальною площею 1619,8 кв.м, автостоянки І, огорожі №1, 2; муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2В, який складається з літ.“І-1” - магазинів, загальною площею 337,0 кв.м; літ.“Ї-1” - магазинів, загальною площею 338,0 кв.м; літ.“Я-1” - магазину, загальною площею 595,4 кв.м; №1, 2 - огорожі; №І - замощення; муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7і, який складається з літ.“Е-1” - магазинів, загальною площею 188,8 кв.м; літ.“Ж-1” - магазинів, загальною площею 87,2 кв.м; літ.“З-1” - магазинів, загальною площею 151,2 кв.м; №1, 2 - огорожі; №І – замощення.
В обґрунтування вимог позивач, посилаючись на приписи ст.417 Цивільного кодексу України зазначає, що відповідач порушив умови укладеного 06.03.2014 між ними договору суперфіцію №321, оскільки не повернув територіальній громаді міста Миколаєва в особі позивача земельну ділянку площею 40000 кв.м (кадастровий №4810136900:02:009:0003) після закінчення строку дії такого договору 06.03.2024.
30.03.2026 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити наступні заходи забезпечення позову:
- заборонити ТОВ “КРИСТМАС.”, а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти будь-які дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га, кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Поздовжня восьма, 2-В;
- заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень”, державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти будь-які дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га, кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Поздовжня восьма, 2-В.
В обґрунтування заяви міська рада зазначає, що після відкриття провадження у справі до неї надійшла заява ТОВ «КРИСТМАС.» від 25.12.2024 №19.04-06/51390/202 про надання дозволу на поділ земельної ділянки (кадастровий номер 4810136900:02:009:0003) площею 4 га на три частини (979 кв.м, 22620 кв.м та 15900 кв.м) з метою подальшого отримання в оренду частини ділянки. Рішенням Миколаївської міської ради від 24.04.2025 №43/36 у наданні дозволу відмовлено, однак рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №400/5769/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, таку відмову скасовано та зобов`язано раду повторно розглянути заяву. Крім того, у провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1005/25 за позовом ТОВ «КРИСТМАС.» щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою для поділу цієї ж ділянки. За твердженням міської ради, такі дії свідчать про активні наміри поділу земельної ділянки, що у разі його здійснення та внесення змін до Державного земельного кадастру ускладнить або унеможливить виконання рішення у цій справі та зумовить необхідність подання нових позовів, тоді як заявлені заходи забезпечення спрямовані на збереження спірної ділянки як єдиного об`єкта та забезпечення можливості її повернення громаді.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2026 у справі №915/1568/24 у задоволенні заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову - відмовлено.
Суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, а наведені доводи мають характер припущень. Посилання на можливість поділу земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки такі дії здійснюються на підставі рішення ради або суду. Водночас встановлено, що рішенням адміністративного суду, яке набрало законної сили, скасовано відмову міської ради у наданні дозволу на поділ ділянки та зобов`язано повторно розглянути відповідну заяву. За таких обставин застосування заходів забезпечення позову перешкоджатиме виконанню цього судового рішення та суперечитиме принципу обов`язковості судових рішень, у зв`язку з чим підстав для задоволення заяви не встановлено.
Від Миколаївської міської ради на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій остання просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2026 у справі №915/1568/24 скасувати, заяву про забезпечення позову - задовольнити.
Миколаївська міська рада в апеляційній скарзі зазначає, що існує реальний ризик поділу спірної земельної ділянки (кадастровий номер 4810136900:02:009:0003, площа 4 га), внаслідок чого вона припинить існування як об`єкт цивільних прав, а її кадастровий номер буде скасовано без можливості поновлення, що унеможливить виконання рішення у справі №915/1568/24. На підтвердження цього вказує на подання ТОВ «КРИСТМАС.» заяви від 25.12.2024 №19.04-06/51390/202 про поділ ділянки, наявність плану поділу та судових спорів, зокрема справи №400/5769/25 (рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025, залишене без змін постановою апеляційного суду від 29.10.2025) і справи №915/1005/25, що свідчить про активні дії щодо поділу. 
Рада наголошує, що у разі подання технічної документації до Держгеокадастру державний кадастровий реєстратор зобов`язаний скасувати реєстрацію ділянки у зв`язку з її поділом, що прямо унеможливить захист прав позивача. При цьому суд першої інстанції, на думку апелянта, не надав належної оцінки цим доказам і дійшов формального висновку про їх недостатність. Також апелянт вказує на помилковість посилань суду на ст. 123, 186 ЗК України, оскільки ці норми не виключають можливості поділу, а повноваження ради не є дискреційними (з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №300/461/22 від 18.03.2025). Додатково зазначається, що висновок суду про можливе порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення є безпідставним, оскільки рішення у справі №400/5769/25 вже виконано (постанова про закінчення виконавчого провадження №79677499 від 26.03.2026), а тому вжиття заходів забезпечення позову не перешкоджатиме його виконанню.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 05.05.2026 о 11:30.
В судовому засіданні 05.05.2026 брав участь представник відповідача; від міської ради участі не брали, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, також до суду надійшло клопотання скаржника про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, враховуючи клопотання скаржника про розгляд справи без його участі, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника міської ради за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Згідно з пунктами 2, 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.
Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Оскільки в даному випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Водночас, для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.
При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Як уже зазначено вище, Миколаївська міська рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” з такими вимогами:
- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” на муніципальний торговий комплекс, опис: торгівельні комплекси, автостоянка І, огорожа №1, 2, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2в/7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 315036648101, державна реєстрація від 13.03.2014);
- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” на муніципальний торговий комплекс, опис: літ.“І-1” - магазини, загальною площею 337,0 кв.м; літ.“Ї-1” - магазини, загальною площею 338,0 кв.м; літ.“Я-1” - магазин, загальною площею 595,4 кв.м; №1, 2 - огорожа; №І - замощення, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1938740748101, державна реєстрація від 15.10.2019);
- скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” на муніципальний торговий комплекс, опис: літ.“Е-1” - магазини, загальною площею 188,8 кв.м; літ.“Ж-1” - магазини, загальною площею 87,2 кв.м; літ. “З-1” - магазини, загальною площею 151,2 кв.м; №1, 2 - огорожа; №І - замощення, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вулиця Поздовжня восьма, будинок 2В/7і (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1938982048101, державна реєстрація від 15.10.2019);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “КРИСТМАС.” повернути Миколаївській міській територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 40000 кв.м (кадастровий №4810136900:02:009:0003) шляхом знесення будівель та споруд: муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7, який складається з торгівельних комплексів, загальною площею 1619,8 кв.м, автостоянки І, огорожі №1, 2; муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2В, який складається з літ.“І-1” - магазинів, загальною площею 337,0 кв.м; літ.“Ї-1” - магазинів, загальною площею 338,0 кв.м; літ.“Я-1” - магазину, загальною площею 595,4 кв.м; №1, 2 - огорожі; №І - замощення; муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7і, який складається з літ.“Е-1” - магазинів, загальною площею 188,8 кв.м; літ.“Ж-1” - магазинів, загальною площею 87,2 кв.м; літ.“З-1” - магазинів, загальною площею 151,2 кв.м; №1, 2 - огорожі; №І – замощення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив умови укладеного 06.03.2014 між ними договору суперфіцію №321, оскільки не повернув територіальній громаді міста Миколаєва в особі позивача земельну ділянку після закінчення строку дії такого договору 06.03.2024.
В той же час, заявляючи позовні вимоги щодо, зокрема зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку шляхом знесення будівель та споруд, позивач просить суд застосувати наступні заходи забезпечення позову:
- заборонити ТОВ “КРИСТМАС.”, а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти будь-які дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га, кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Поздовжня восьма, 2-В;
- заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень”, державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) вчиняти будь-які дії щодо поділу земельної ділянки площею 4 га, кадастровий номер: 4810136900:02:009:0003, що розташована за адресою: м.Миколаїв, вул.Поздовжня восьма, 2-В.
В обґрунтування заяви міська рада зазначає, що після відкриття провадження у справі до неї надійшла заява ТОВ «КРИСТМАС.» про надання дозволу на поділ земельної ділянки на три частини з метою подальшого отримання в оренду частини ділянки. Рішенням Миколаївської міської ради від 24.04.2025 №43/36 у наданні дозволу відмовлено, однак рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №400/5769/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, таку відмову скасовано та зобов`язано раду повторно розглянути заяву. Крім того, у провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/1005/25 за позовом ТОВ «КРИСТМАС.» щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою для поділу цієї ж ділянки. За твердженням міської ради, такі дії свідчать про активні наміри поділу земельної ділянки, що у разі його здійснення та внесення змін до Державного земельного кадастру ускладнить або унеможливить виконання рішення у цій справі та зумовить необхідність подання нових позовів, тоді як заявлені заходи забезпечення спрямовані на збереження спірної ділянки як єдиного об`єкта та забезпечення можливості її повернення громаді.
В контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22).
У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (див. постанову Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22).
Перевіривши доводи та вимоги цієї заяви критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, судова колегія зазначає таке.
Так, заявлені Миколаївською міською радою заходи забезпечення позову полягають у забороні поділу спірної земельної ділянки та вчинення відповідних реєстраційних дій. При цьому предметом позову у даній справі є скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомості та зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом знесення будівель.
Позивачем не доведено яким чином невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, та яких конкретно прав та інтересів, ураховуючи заявлені позовні вимоги, а також підстави, яким міська рала обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, що свідчить про відсутність належного зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог.
Таким чином наведені позивачем у відповідній заяві обґрунтування не підтверджують існування реальної загрози ефективному захисту порушених (оспорюваних) прав позивача, в разі задоволення позову.
Судова колегія зауважує, що заходи забезпечення позову у господарському процесі мають на меті гарантувати реальний захист порушеного права, чи законного інтересу, призначенням яких є вжиття судом таких заходів, які гарантують можливість реалізації позовних вимог у випадку задоволення позову, і коли невжиття таких заходів становитиме більший ризик для відновлення такого права чи охоронюваного законом інтересу, чим їх вжиття. Інститут забезпечення у господарському процесі не передбачає захист прав, які ще не порушені, або їх порушення має ймовірний характер. 
Отже, заходи забезпечення, про які просив заявник, не можна визнати адекватними тим вимогам, на забезпечення яких вони вживалися, адже відсутній зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом самої позовної вимоги.
Подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок щодо доведення наявності підстав, передбачених процесуальним Законом та не навів достатньо обґрунтованого припущення про можливе утруднення виконання рішення суду, що унеможливлює застосування заходів забезпечення позову у даній справі.
Колегія суддів враховує, що поділ земельної ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється у встановленому законом порядку, зокрема за наявності відповідних рішень уповноважених органів або суду.
Посилання апелянта на судові рішення у справах №400/5769/25 та №915/1005/25 також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки зазначені обставини свідчать лише про наявність правовідносин між сторонами щодо спірної земельної ділянки, але не підтверджують існування безпосередньої загрози порушення прав позивача у цій справі, в межах заявлених позовних вимог.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм земельного законодавства. Висновки суду першої інстанції у цій частині зводяться не до оцінки правомірності можливого поділу земельної ділянки, а до встановлення відсутності доведених підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що відповідає предмету розгляду заяви.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову не є достатньо обґрунтованими, отже - не відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, щодо адекватності, співмірності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.
Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про те, що місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2026 у справі №915/1568/24.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2026 про відмову у забезпеченні позову у справі №915/1568/24 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 01.04.2026 у справі №915/1568/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і відповідно до приписів статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 11.05.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська