ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1472/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області від 18 грудня 2025 року №032450009623 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до пільгового підземного стажу періоди роботи з 04 листопада 1997 по 31 грудня 1998 року відповідно до записів дубліката трудової книжки від 14 жовтня 2008 року серія НОМЕР_1 : з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року – на посаді майстра гірничого у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», з 23 жовтня 2024 року по 12 грудня 2025 року – на посаді майстра гірничого у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля», та призначити і виплачувати пенсію з урахуванням вказаного стажу відповідно до частини третьої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV), статті 8 Закону України 02 вересня 2008 року №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі – Закон №345-VI) з дня звернення (а.с.47-51).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі частини третьої статті 114 Закону №1058-IV. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.
Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області протиправним. Визначальним критерієм для призначення пенсії є фактична наявність страхового та спеціального (пільгового) стажу. Як вказав позивач, після втрати первинної трудової книжки він своєчасно повідомив про це роботодавця, який видав йому дублікат; записи про прийняття на роботу від 04 листопада 1997 року та наступні періоди внесені підприємством на підставі раніше виданих розпорядчих документів (наказів). Зважаючи на те, що дублікат трудової книжки оформлений відповідно до вимог чинного законодавства, то правові підстави для незарахування спірних періодів роботи відсутні. Поряд з тим період роботи з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року уточняється довідкою про підтвердження наявного трудового стажу. Що ж до періоду з 23 жовтня 2024 року по 12 грудня 2025 року, то неналежне виконання страхувальником своїх обов`язків не може мати негативних наслідків для застрахованої особи та позбавляти її права на зарахування цього періоду до страхового стажу. За розрахунком позивача, у нього є 25 років пільгового стажу на підземних роботах у шахті, необхідного для призначення пенсії на підставі частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, та на момент звернення із заявою про призначення пенсії він відпрацював більше 15 років на підземних роботах за Списком №1.
З цих підстав позивач вважає, що набув беззаперечного права на призначення пенсії та обчислення її у розмірі, встановленому статтею 8 Закону №345-VI, та просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідачі, отримавши ухвалу про відкриття провадження (а.с.56-57), відзив на позов не подали.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
Як слідує з матеріалів справи, 12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 114 Закону №1058-IV.
Після реєстрації заяви працівниками ГУ ПФУ у Волинській області та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого від 18 грудня 2025 року №032450009623 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 144 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підземних роботах за провідними професіями - 20 років або на підземних і відкритих гірничих роботах за Списком професій і посад, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202, - 25 років. Одночасно зазначено, що пільговий стаж, визначений пунктом 1 частини другої та частиною третьою статті 114 Закону №1058-IV, становить 22 роки 5 місяців 22 днів: 14 років 1 місяць 25 днів – пільговий стаж на роботи за Списком №1; 8 років 16 днів – пільговий стаж на підземних роботах за Списком робіт, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1994 року №202; 8 днів – навчання за фахом; страховий стаж з урахуванням пільгового стажу на підземних роботах становить 47 років 9 місяців 22 дні. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року згідно з довідкою від 24 липня 2024 року №766, оскільки зазначений період календарно становить 1 місяць 22 дні, а в довідці зазначено 1 місяць 26 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 4 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року згідно із записами №1 дубліката трудової книжки від 14 жовтня 2008 року серії НОМЕР_1 (записи передують даті заповнення дубліката трудової книжки - 14 жовтня 2008 року); період роботи з 01 травня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 липня 2024 року по 22 жовтня 2024 року згідно із записами дубліката трудової книжки від 14 жовтня 2008 року серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.31 зворот-32).
Як установлено частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Спірні правовідносини виникли щодо зарахування до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04 листопада 1997 по 31 грудня 1998 року, з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року, з 23 жовтня 2024 року по 12 грудня 2025 року та призначення пенсії з урахуванням вказаного стажу відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, статті 8 Закону №345-VI з дня звернення (12 грудня 2025 року); при цьому спір не стосується страхового стажу.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1058-ІV.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV установлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Приписами частини третьої статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
До набрання 01 січня 2004 року чинності Законом №1058-IV аналогічні норми щодо умов призначення пенсії працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, були закріплені у частині першій статті 14 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».
Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (далі – Постанова №202).
Відповідно до абзацу першого розділу І указаного Списку право на пенсію незалежно від віку мають усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
Комплексний аналіз зазначених норми дає підстави для висновку, що незалежно від віку право на пенсію за віком на умовах, передбачених частиною третьою статті 114 Закону №1058-IV, мають робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах в шахтах, за наявності стажу такої роботи - 25 років.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).
Згідно з підпунктом 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах: довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року №18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за №1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії.
Як установлено пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637, зі змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Пунктом 20 Порядку №637 обумовлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу ІV Порядку №22-1).
Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом про трудову діяльність, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток 5 до Порядку №637). Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом (постанови від 27 лютого 2020 року у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 10 грудня 2020 року у справі №195/840/17, від 18 травня 2021 року у справі №229/2330/17).
Для підтвердження періодів роботи позивач надав дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.33-38), відповідно до якої ОСОБА_1 04 листопада 1997 року був прийнятий учнем гірника підземного; 25 грудня 1997 року переведений гірником підземним 2 розряду у шахті «Родинська», яка 01 липня 1997 року увійшла до складу Державного відкритого акціонерного товариства «Шахтоуправління «Центральне» державної холдингової компанії «Селидіввугілля», а з 18 грудня 1998 року перейменована в державне підприємство «Шахта «Родинська» виробничого об`єднання «Красноармійськвугілля»; 17 червня 2002 року переведений роздавальником вибухових матеріалів підземним.
Із змісту спірного рішення вбачається, що період з 04 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року не зараховано до страхового стажу позивача, бо записи про роботу передують даті заповнення дубліката трудової книжки (14 жовтня 2008 року).
В контексті наведеного суд враховує, що згідно з пунктом 5.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.
Отже, сама правова природа дубліката документа полягає у відновленні раніше набутих відомостей про працю, які хронологічно завжди передують даті виписки самого дубліката, що свідчить про неправильне трактування ГУ ПФУ в Хмельницькій області норм матеріального права.
Натомість спірним у межах цієї справи є зарахування періоду з 04 листопада 1997 року по 31 грудня 1998 року до пільгового стажу згідно з Постановою №202.
Аналізуючи розрахунок стажу форми РС-право станом на 12 грудня 2025 року (а.с.65), суд встановив, що до пільгового стажу за Списком №1 зараховано періоди роботи позивача гірником підземним 2 розряду шахта «Родинська» з 01 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року (проте записи трудової книжки свідчать про безперервний характер роботи ОСОБА_2 на одній і тій же посаді гірником підземним 2 розряду з 25 грудня 1997 року й відсутні докази зміни умов праці у межах цього періоду у шахті «Родинська»).
Необхідно зазначити, що у відомостях Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 09 грудня 2025 року з урахуванням строків подання звітності страхувальниками відображено спеціальний стаж позивача з січня 1998 року по жовтень 2025 року як такий, що дає право на пільги у пенсійному забезпеченні, за кодом спецстажу ЗПЗ013А1 або ЗПЗ014А1 (а.с.28-29).
Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року №435 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905, був чинний до 01 січня 2022 року) затверджено довідник кодів підстав для обліку Пенсійним фондом України стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.
Згідно із зазначеним довідником для обліку стажу окремим категоріям осіб код ЗПЗ013А1 застосовується до працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, і за результатами атестації робочих місць, а код підстави ЗПЗ014А1 – до працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.
Як бачимо, як за кодом ЗП3013А1, так і за кодом ЗПЗ014А1, ознакою роботи є зайнятість повний робочий день на підземних роботах.
Аналіз записів у трудовій книжці та відомостей Реєстру у сукупності дає підстави для висновку, що страхувальники при поданні звітів вказували про сплату за позивача страхових внесків як за працівника, зайнятого повний робочий день на підземних роботах, у цьому випадку - у шахті.
Оскільки зарахування стажу за Списком №1 передбачає повну зайнятість протягом робочого дня, а відповідні записи у трудовій книжці підтверджують роботу позивача на підземних об`єктах в шахті, то суд вважає можливим зарахування періоду роботи з 25 грудня 1997 року по 31 грудня 1998 року до спеціального стажу відповідно до розділу І Списку, затвердженого Постановою №202.
Крім іншого, спір стосується правомірності незарахування ГУ ПФУ в Хмельницькій області до пільгового стажу позивача періоду роботи майстром гірничим у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське» з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року відповідно до Постанови №202. Підставою для такої відмови, як зазначено в оскаржуваному рішенні, стала невідповідність даних у довідці від 24 липня 2024 року №766 (а.с.17 зворот), де тривалість роботи вказана як 1 місяць 26 днів, тоді як за календарним підрахунком цей період тривав 1 місяць 22 дні.
В контексті доводів сторін суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем трудової документації та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх заповнення.
Поряд з тим суд звертає увагу, що в дублікаті трудової книжки позивача наявні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з частиною третьою статті 114 Закону №1058-IV (про роботу гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті) з 24 січня 2018 року по 19 березня 2018 року. Тож нема необхідності надавати уточнюючу довідку відповідно до пункту 20 Порядку №637 за цей період, адже у підпункті 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 вказано про потребу у такій довідці лише у тому разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. У зв`язку з цим відмова зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року відповідно до Постанови №202 є необґрунтованою.
При вирішенні позову в частині позовних вимог про зарахування періоду роботи майстром гірничим у Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля», починаючи з 23 жовтня 2024 року до пільгового стажу, суд враховує, що згідно з розрахунком стажу (форма РС-право) станом на 12 грудня 2025 року період роботи з 23 жовтня 2024 року по 10 грудня 2025 року враховано як пільговий за Постановою №202 (а.с.65).
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що незарахування окремих періодів роботи ОСОБА_1 (з 25 грудня 1997 року по 31 грудня 1998 року та з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року) до пільгового стажу відповідно до Постанови №202 свідчить про протиправність оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 18 грудня 2025 року №032450009623, а тому таке рішення підлягає скасуванню.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV та статті 8 Закону №345-VI, суд застосовує правову позицію Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, згідно з якою відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області та за результатом її розгляду прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Отже, належним відповідачем у цій справі є саме ГУ ПФУ в Хмельницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 та прийняв рішення від 18 грудня 2025 року №032450009623.
Натомість ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку відповідати за цим позовом, тобто у задоволенні позовних вимог до цього відповідача необхідно відмовити.
Суд також зазначає, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийнятих рішень.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.
У постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15 Верховний Суд вказав, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку із чим вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію є передчасними.
Крім того, оскільки порушення права особи органом владних повноважень є обов`язковою умовою для його судового захисту та на момент розгляду справи право позивача на пенсійне забезпечення за статтею 8 Закону №345-VI з боку відповідача 1 ще не було порушене (через відсутність розгляду цього питання по суті), позовна вимога в цій частині також є передчасною.
Суд вважає, що з огляду на наведені вище висновки, за обставин цієї справи та відповідно до частини другої статті 9 КАС України наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та належним способом захисту й відновлення прав позивача буде зобов`язання саме ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке прийняло спірне рішення, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 грудня 2025 року щодо призначення останньому пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV, зарахувавши до спеціального стажу за Постановою №202 періоди роботи з 25 грудня 1997 року по 31 грудня 1998 року, з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року; у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Частиною першою 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу.
За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Така ж правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справах №640/3098/20 та №160/6762/21, від 18 серпня 2022 року у справі №540/2307/21.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 26 січня 2026 року, укладеного між адвокатом Свередюк Ю.А. та ОСОБА_1 (а.с.10), квитанцію до прибуткового касового ордера від 26 січня 2026 року №2 (а.с.11).
Надаючи оцінку наданим доказам, суд виходить із того, що договором від 26 січня 2026 року передбачено ведення Свередюк Ю.А. справи ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, ГУ ПФУ у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (призначення пенсії) (пункт 1.4). При цьому пунктом 3.1 вказаного договору визначено фіксований розмір гонорару для вчинення окремої процесуальної дії на виконання договору: написання адвокатського запиту – 100,00 грн, написання заяви по суті справи (зокрема позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, кожна дія окремо) – 7000,00 грн.
Враховуючи складність справи (є справою незначної складності та її розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), обсяг наданих послуг (у справі підтверджено написання лише позову) та часткове задоволення позовних вимог, виходячи із принципів обґрунтованості їх розміру, суд дійшов висновку відшкодування позивачу 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Звертаючись до суду з позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 1064,96 грн, що підтверджується квитанцією від 04 лютого 2026 року №3038-2919-6291-3717 (а.с.7), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.42).
У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області судові витрати у сумі 2032,48 грн: 532,48 грн - зі сплати судового збору, 1500,00 грн - на правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (79000, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Гната Чекірди, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 21318350), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 грудня 2025 року №032450009623 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 12 грудня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202, періоди роботи з 25 грудня 1997 року по 31 грудня 1998 року, з 24 січня 2018 року по 15 березня 2018 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати у сумі 2032,48 грн (дві тисячі тридцять дві грн 48 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк