ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року	справа № 380/1866/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , в повному розмірі грошового забезпечення (додаткової грошової винагороди), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.05.2025 по 25.05.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду ОСОБА_1 , передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за період з 01.05.2025 по 25.05.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що старший сержант ОСОБА_1 станом на день подання позову проходить військову службу у складі Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_4 на посаді медичного інструктора. У період з 20.04.2022 по 23.05.2025 вона проходила службу у військовій частині НОМЕР_5 на посаді фельдшера медичної служби та була виключена зі списків особового складу у зв`язку з переведенням, правонаступником військової частини НОМЕР_5 є військова частина НОМЕР_1 .
З наданих відповідачем документів вбачається, що позивачці не нараховано додаткову грошову винагороду за 14 днів травня 2025 року за безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України. Відповідно до законодавства та постанови Кабінету Міністрів України №168 така винагорода підлягає виплаті у розмірі 100 000 грн пропорційно часу участі у бойових діях. Факт участі позивачки у таких заходах підтверджується відповідною довідкою військової частини. Таким чином, позивач вважає, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив позивачці належну додаткову винагороду, чим порушив її право на грошове забезпечення. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 06.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.
20.03.2026 за вх.№22887 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись насамперед на пропуск строку звернення до суду. Зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України позов мав бути поданий у шестимісячний строк з моменту, коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Оскільки грошове забезпечення виплачується щомісячно, позивачка була обізнана про його розмір ще у травні–червні 2025 року, тоді як позов подано лише 02.02.2026, тобто з пропуском строку.
Також відповідач зазначив, що винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 має виключно цільовий характер і виплачується лише за умови наявності належним чином оформлених документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або заходах із забезпечення оборони держави. Визначальним для нарахування цієї виплати є не сам факт проходження служби чи перебування у районі бойових дій, а саме документально підтверджена безпосередня участь у відповідних заходах у конкретні дні. Такими документами, як правило, є бойові накази, розпорядження, журнали бойових дій, рапорти командирів та інші первинні облікові документи, оформлені у встановленому порядку. На думку відповідача, позивачкою не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували її участь у таких заходах саме у спірний період — протягом 14 днів травня 2025 року. Надані довідки, на переконання відповідача, не можуть вважатися достатнім доказом, оскільки вони не деталізують конкретні дні участі або не підтверджені відповідними первинними документами.
Крім того, відповідач звертає увагу, що нарахування додаткової винагороди здійснюється виключно на підставі відповідних наказів командування, які формуються за результатами узагальнення підтверджуючих документів. Відсутність таких наказів щодо позивачки за спірний період, на думку відповідача, свідчить про відсутність підстав для здійснення відповідних виплат. Вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними доказами, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової грошової винагороди. Просить у задоволенні позову відмовити.
22.04.2026 за вх.№33147 від представника позивача надійшли додаткові пояснення. Вважає, що твердження відповідача про відсутність належних доказів участі позивачки у відповідних заходах не відповідає дійсності. До позовної заяви додано довідку про безпосередню участь позивачки у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України. Зазначена довідка видана уповноваженою службовою особою — командиром військової частини, містить посилання на первинні документи (журнал бойових дій, накази, бойові розпорядження, інші службові документи) та підтверджує участь позивачки, зокрема, у період з 01.05.2025 по 14.05.2025, за який і не було нараховано спірну винагороду. При цьому, зазначила, що відповідач не заперечує ані факту видачі цієї довідки, ані її змісту, та не надав жодного належного і допустимого доказу на спростування викладених у ній обставин. Всі документи, на підставі яких сформовано довідку, перебувають у розпорядженні відповідача, однак останній не скористався своїм обов`язком надати їх суду. Просить позов задовольнити
Ухвалою суду від 27.04.2026 витребувано додаткові докази у відповідача.
04.05.2026 за вх.№ 36986 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. Відповідач наполягає на відсутності підстав для виплати позивачці додаткової винагороди у заявленому розмірі. Зокрема, відповідач посилається на витяги з журналу бойових дій, відповідно до яких позивачка у спірний період залучалась до виконання завдань із забезпечення діяльності підрозділу, а саме до підтримки життєдіяльності батальйону поза межами батальйонного району оборони та до чергування у складі групи медичної евакуації як черговий медик. На думку відповідача, такі обставини свідчать лише про виконання функцій забезпечення (медичного супроводу, чергування, організаційної підтримки), однак не підтверджують безпосередньої участі у бойових діях або виконанні бойових чи спеціальних завдань у розумінні п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168. Відповідач наголошує, що характер виконуваних завдань має значення для визначення права на підвищену винагороду, і сам факт перебування у складі чергових сил або виконання завдань із забезпечення не є тотожним безпосередній участі у бойових діях. У зв`язку з цим він вважає, що підстави для нарахування винагороди у розмірі 100 000 грн відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що порядок виплати додаткової винагороди передбачає обов`язкову наявність відповідних рапортів (донесень) командирів підрозділів та видання наказів про виплату. За його твердженням, позивачка у спірний період не була включена до відповідних рапортів та наказів, а отже формально не була визначена як така, що має право на отримання зазначеної виплати. Просить у задоволенні позову відмовити.
Щодо строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, які б регулювали строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі відносини унормовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України надав Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013).
Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, предметом спору у якій є перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.02.2020 по 30.03.2023, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків:
«Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
Період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.
Проте період з 19 липня 2022 року по 15 квітня 2025 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні)».
У розглядуваній справі предметом спору є нарахування грошового забезпечення за період травня 2025 року.
Суд звертає увагу на те, що позивач на даний час проходить військову службу.
В той же час, доказів одержання позивачем документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум грошового забезпечення до дати виключення зі списків особового складу військової частини, матеріали справи не містять.
Водночас, 11 грудня 2025 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат), відповідно до якого визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частина 1 статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
В пункті 2 резолютивної частини рішення зазначено, що частина 1 статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак, з 11 грудня 2025 року втратила чинність частина 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, яка встановлювала тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату належних працівникові сум заробітної плати (грошового забезпечення).
Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовна заява позивача подана у строки, передбачені процесуальним законодавством, тому твердження відповідача про пропуск позивачем строків звернення до суду є безпідставними.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №143 від 23.05.2025 ОСОБА_1 з 23.05.2025 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вибула до нового місця служби у АДРЕСА_3 .
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1630/2020 від 23.05.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_5 , позивач в період з 09.06.2022 по 31.12.2022, з 17.01.2023 по 15.02.2023, з 23.02.2023 по 28.06.2023, з 11.07.2023 по 11.05.2024, з 22.05.2024 по 30.11.2024, з 11.12.2024 по 14.05.2025 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області (в районі населених пунктів Колонтаїв, Павлівка, Бугрувате), в Сумській області (в районі населених пунктів Боромля, Верхня Сироватка, Нижня Сироватка, Бранцівка, Мезенівка, Славгород, Грабовське), в Донецькій області (в районі населених пунктів Міньківка, Новомиколаївка, Костянтинівка, Бахмут, Лиман), в Малинівській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області (в районі населених пунктів Полтавка, Ольгівське).
Підстава видачі вказаної довідки: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_5 ; наказ командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 17.01.2023 №17; бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 від 13.05.2025 №244; довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1630/3828 від 18.12.2024.
З наданої відповідачем копії відомості про нарахування і виплату грошового забезпечення за 2025 рік під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_5 , судом встановлено, що за період травня 2025 року позивачці не було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у збільшеному розмірі.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.
При вирішенні спору, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.
Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 8 постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
На виконання постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Суд зазначає, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ.
Указами Президента України неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні і на даний час він триває.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям ЗСУ додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Телеграмою Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 3 пункту 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
1. бойовий наказ (бойове розпорядження);
2. журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
3. рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно із пунктом 2-1, Постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 № 168, встановлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
- порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
- особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
- порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Також статтею 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначені винагороди військовослужбовцям під час дії воєнного стану (особливого періоду)
1. На період дії воєнного стану (особливого періоду):
а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
б) військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Відповідно до XXXIV розділу про «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану», а саме пунктом 2 визначено, що:
На період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
- у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
- із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
- з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
- на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
- з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
- з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
- у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
- з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
- з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
- з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
-з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
- у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
- з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
- у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Як зазначалось вище судом, позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_5 .
Так, судом встановлено, що відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1630/2020 від 23.05.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_5 , позивач в період з 09.06.2022 по 31.12.2022, з 17.01.2023 по 15.02.2023, з 23.02.2023 по 28.06.2023, з 11.07.2023 по 11.05.2024, з 22.05.2024 по 30.11.2024, з 11.12.2024 по 14.05.2025 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області (в районі населених пунктів Колонтаїв, Павлівка, Бугрувате), в Сумській області (в районі населених пунктів Боромля, Верхня Сироватка, Нижня Сироватка, Бранцівка, Мезенівка, Славгород, Грабовське), в Донецькій області (в районі населених пунктів Міньківка, Новомиколаївка, Костянтинівка, Бахмут, Лиман), в Малинівській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області (в районі населених пунктів Полтавка, Ольгівське).
Крім цього, відповідно до витягів із бойових розпоряджень командира НОМЕР_6 ОБ ТрО №224 від 01.05.2025, №226 від 02.05.2026, №228 від 03.05.2025, №229 від 04.05.2025, №231 від 05.05.2025, №233 від 06.05.2025, №234 від 07.05.2025, №237 від 08.05.2025, №238 від 09.05.2025, №239 від 10.05.2025, №240 від 11.05.2025, №242 від 12.05.2025, №244 від 13.05.2025 з метою вогневого ураження противника, недопущення прориву у напрямку Ольгівське, удосконалення інженерно-фортифікаційного облаштування переднього краю оборони, забезпечення своєчасного реагування на загрози і зміни в оперативній обстановці позивачці наказано виконувати завдання з підтримки життєдіяльності батальйону поза межами батальйонного району оборони в районах бойових дій в складі чергової групи медичної евакуації.
Таким чином, позивач в період з 01.05.2025 по 14.05.2025 безпосередньо приймала участь у бойових діях та виконувала бойові (службові) завдання в районі населеного пункту: Ольгівське, Запорізької області.
Зазначені документи підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях, зокрема з бойових завдань з вогневого ураження противника, недопущення прориву у напрямку Ольгівське, удосконалення інженерно-фортифікаційного облаштування переднього краю оборони, забезпечення своєчасного реагування на загрози і зміни в оперативній обстановці.
Порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі позивача у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність права у позивача на таку винагороду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 560/3159/23, від 24.05.2024 по справі № 120/4967/23.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що введення документів, передбачених законодавством, які б підтверджували участь відряджених військовослужбовців у бойових діях або у здійсненні заходів, належить до виключної компетенції військових частин за місцем несення служби та перебування у відрядженні, а тому відсутність таких документів за умови наявності інших належних, достовірних, допустимих та неспростованих доказів, які доводять факт безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або здійсненні заходів, не може позбавляти права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди. Тягар за неналежне ведення документації має нести військова частина, а не військовослужбовець. 
Тому позивачем підтверджено право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі в таких діях та заходах.
За таких умов, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо не виплати позивачу додаткової винагороди та зобов`язання відповідача виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.05.2025 по 14.05.2025.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково.
Ураховуючи, що позивач у цій справі не поніс витрат у вигляді судового збору, такий стягненню із відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100000,00 грн, у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період: 01 травня 2025 року – 14 травня 2025 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100000,00 грн у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період: 01 травня 2025 року – 14 травня 2025 року розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судового збору не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна