ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Справа № 915/560/25 

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Південноукраїнської міської ради, вул. Європейська, 48, м. Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 55002 (код ЄДРПОУ 33850880)
до відповідача Приватного підприємства “Атланта”, Комунальна зона, 7, м. Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 55000 (код ЄДРПОУ 30055127)
про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 663 253, 24 грн.

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулась Південноукраїнська міська рада з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Приватного підприємства “Атланта” безпідставно збережені кошти в сумі 663 253, 24 грн.
Позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.05.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.05.2025 задоволено заяву представника позивача Південноукраїнської міської ради Миськіва С.О. про участь представника позивача в підготовчому засіданні, що призначено на 21.05.2025 об 11:30 год., та в усіх наступних засіданнях суду в цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.05.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання по справі в режимі відеоконференції на 18.07.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.07.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалено розгляд справи здійснювати в розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання по справі в режимі відеоконференції на 13.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.08.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 02.10.2025.
В судовому засіданні 02.10.2025 судом постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання, якою ухвалено відкласти розгляд справи по суті в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.02.2026 повідомлено сторін про відкладення розгляду справи по суті в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 27.02.2026.

Відповідач явку повноважного представника в жодне підготовче/судове засідання не забезпечив, позивач явку повноважного представника в судове засідання 27.02.2026 не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином в порядку ст. 120 ГПК України шляхом доставки ухвал суду до електронних кабінетів сторін, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа, а також шляхом направлення ухвал суду на поштову адресу відповідача.

02.10.2025 та 17.02.2026 до Господарського суду Миколаївської області від позивача через підсистему “Електронний суд” надходили заяви (вх. № 13944/25 від 02.10.2025, вх. № 2106/26 від 17.02.2026) про розгляд справи без участі представника Південноукраїнської міської ради. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача та можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, відповідач не повідомив про причини неявки представника в судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 27.02.2026 судом відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення без проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено наступні обставини.
Приватне підприємство “Атланта” використовує земельну ділянку (кадастровий номер 4810800000:22:003:0042) площею 3,0367 га, що знаходиться за адресою Комунальна зона, 7, місто Південноукраїнськ, Вознесенський район. Миколаївська область, на якій розташований належний відповідачу на праві власності комплекс (автобусний парк на 115 автобусів) на підставі договору купівлі-продажу № 6600 від 27.12.2007.
Рішенням Южноукраїнської міської ради від 16.06.2010 № 1321 Приватному підприємству “Атланта” надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років загальною площею 5,0000 га та не пізніше ніж у шестимісячний термін рекомендовано подати міській раді на розгляд та затвердження відповідний проект. Проте, у встановлений термін землевпорядна документація не розроблена, договір оренди земельної ділянки відсутній, за користування земельною ділянкою кошти не надходять.
На підставі вищевикладеного, позивачем розраховано розмір збитків у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю), що завдані ПП “Атланта” за час фактичного користування земельною ділянкою площею 30 367 кв.м. за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 у сумі 663 253, 24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 83, 257, 1212 ЦК України, ст. 15, 79-1, 93, 120, 123, 125, 206 ЗК України, ст. 14, 269, 287 ПК України та судовою практикою.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем не подано в порядку ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1 рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області “Про зміну найменування юридичної особи Южноукраїнська міська рада Миколаївської області” від 07.11.2024 № 1974 змінено найменування юридичної особи “Южноукраїнська міська рада Миколаївської області” на “Південноукраїнська міська рада”. 

Відповідно до інформаційної довідки № 385959489 від 08.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на комплекс, автобусний парк на 115 автобусів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12266826) за адресою Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, Комунальна зона, будинок 7, зареєстровано 26.12.2008 за ПП “Атланта” (дата державної реєстрації 26.12.2008, номер запису 404 в книзі 24). 
Загальна площа об`єкта 10 670, 3 кв.м. Приватна власність, розмір частки 1/1.
Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 5823 від 23.12.2008, договір купівлі-продажу № 5820 від 23.12.2008, договір купівлі-продажу № 5817 від 23.12.2008, договір купівлі-продажу № 6600 від 27.12.2007, рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.07.2007 по справі № 5/693/06, договір купівлі-продажу № 3608 від 08.08.2006.
В подальшому у зв`язку з виділенням часток у нерухомому майні відповідно до інформаційної довідки № 385959489 від 08.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.06.2024 та 13.07.2015 за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (загальний розмір частки 1000/1000), а саме: 
- 13.07.2015 (номер відомостей про речове право 10428672) за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 56/1000) на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.07.2007 по справі № 5/693/06;
- 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55756620) за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 534/1000) на підставі договору купівлі-продажу № 5823 від 23.12.2008; 
- 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55757467) за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 2/1000) на підставі договору купівлі-продажу № 3608 від 08.08.2006; 
- 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55757511) за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 86/1000) на підставі договору купівлі-продажу № 5817 від 23.12.2008; 
- 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55757732) за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 7/1000) на підставі договору купівлі-продажу № 6600 від 27.12.2007; 
- 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55757812) за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності (розмір частки 315/1000) на підставі договору купівлі-продажу № 5820 від 23.12.2008.
Так, відповідно до вищевказаної інформаційної довідки право власності на комплекс, автобусний парк на 115 автобусів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 681224348108) за адресою Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, Комунальна зона, будинок 7, зареєстровано за ПП “Атланта” 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55756620) (розмір частки 534/1000).
Опис: А-3н Адміністративно-побутовий корпус; загальною площею 1637,6 кв.м.; Б-1н Гараж-склад загальною площею 66,1 кв.м.; В-1н Виробничий корпус загальною площею 8459,4 кв.м.; Е-1н Механізована мийка загальною площею 347,9 кв.м.; Ж-1н КПП загальною площею 35,9 кв.м.; 3-1й КНС очисні споруди загальною площею 95,5 кв.м.; И-1н Насосна пожежогасіння загальною площею 68,9 кв.м. К-1н операторська АЗС загальною площею 25,1 кв.м.; Л-1н Сторожка загальною площею 6,3 кв.м.; І,ІІ,ІІІ,IV,V,VI,VII,VIII,VIII`,IX,IX`,X,XI, XII,XIII,XIV,XV,XVI,XVI`,XVII,XVIII,XIX,XX,XXI,XXII,XXXIII,XXIV,XXV,XXVI,XXVII,XXVIII,XXIX Замощення; 1.2,3,3',4,5,5',6,7,8,9,10,11,12.13,14,15,16,17,18,19,20,21,22 Газон; 23,24,25,29,31,32,33,35 Підпірна стінка; 26,27,28,30,34,37,40 Огорожа; 36,38,39,41 Ворота. 

Позивач в позовній заяві зазначив, що рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 1321 від 16.06.2010 “Про надання згоди приватному підприємству “Атланта” на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років під розміщення та обслуговування промислової бази в комунальній зоні № 7” Приватному підприємству “Атланта” надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років загальною площею 5,0000 га.
Позивач у позовній заяві зазначив, що у встановлений строк землевпорядна документація не розроблена, договір оренди земельної ділянки відсутній, за користування земельною ділянкою кошти не надходять. 

В подальшому виконавчим комітетом Южноукраїнскої міської ради було проведено роботу щодо відведення земельної ділянки.
Так, рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області “Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства за адресою: Комунальна зона, 7 у місті Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області” від 26.01.2023 № 1253 надано Територіальній громаді міста в особі Южноукраїнської міської ради дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства за адресою: Комунальна зона, 7 у місті Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області, орієнтовною загальною площею 3,3823 га, із категорії земель – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, за основним цільовим призначенням – 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. 
На замовлення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради інженером-землевпорядником ФОП Лагно В.В. виготовлено Проект землеустрою, який затверджено рішенням Южноукраїнської міської ради від 21.12.2023 № 1500, щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташованої за адресою: Комунальна зона, 7 у місті Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області.
Відповідно до Пояснювальної записки до проекту землеустрою проект розроблений на виміряну та вирахувану площу, яка складає: земельна ділянка кадастровий номер 4810800000:22:003:___ площа 3, 0367 га (землі під будівлями та спорудами транспорту) Територіальній громаді міста в особі виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради.
Відповідно до Переліку обмежень у використанні земельної ділянки до Проекту відведення площа земельної ділянки 3, 0367 га, у т.ч. землі під будівлями та спорудами транспорту 3, 0367 га.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (витяг № НВ-3200888112023 від 24.07.2023) земельна ділянка з кадастровим номером 4810800000:22:003:0042, площею 3,0367 га, розташована у Миколаївській області, Вознесенському районі, Южноукраїнськ, район Комунальна зона, 7, відноситься до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення: 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства зареєстрована 24.07.2023. Форма власності: комунальна власність. Підстава здійснення державної реєстрації: проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 04.05.2023. Додатком до витягу є кадастровий план земельної ділянки.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 361757046 від 13.01.2024 право власності на земельну ділянку площею 3,0367 га з кадастровим номером 4810800000:22:003:0042 зареєстровано за Южноукраїнською міською радою Миколаївської області 09.01.2024 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2860813948108).

Відповідно до рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області “Про встановлення на 2021 рік ставок орендної плати за землю в місті Южноукраїнську” № 1913 від 25.06.2020 розмір та умови внесення орендної плати за землю встановлюється у договорі оренди між орендодавцем та орендарем на підставі діючого на час укладення розміру орендної плати за земельні ділянки у місті Южноукраїнську (п. 2 рішення). Ставка орендної плати за земельну ділянку з цільовим призначенням 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства у відсотках до нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають в оренді для суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) встановлено на рівні 4 % (додаток 1 до рішення).
Рішення набирає чинності з 01.01.2021 (п. 3 рішення).
Відповідно до рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області “Про встановлення ставок орендної плати за землю на території Южноукраїнської міської територіальної громади” № 498 від 23.06.2021 розміри та умови внесення орендної плати за землю встановлюються у договорі оренди між орендодавцем та орендарем на підставі діючого на час укладення розміру орендної плати за земельні ділянки на території Южноукраїнської міської територіальної громади. При зміні розміру ставок орендної плати за землю в договір оренди землі вносяться відповідні зміни (п. 2 рішення). Ставка орендної плати за земельну ділянку з цільовим призначенням 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства у відсотках до нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають в оренді для суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) встановлено на рівні 5 % (додаток 1 до рішення).
Рішення набирає чинності з 01.01.2022 (п. 3 рішення).

Відповідно до інформації фінансового управління Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 05-18/242 від 18.06.2024, наданої на запит відділу екології, охорони навколишнього середовища та земельних відносин Южноукраїнської міської ради Миколаївської області щодо надання інформації про сплату до бюджету громади орендної плати, фінансовим управлінням надано витяги зі звіту про рух коштів на рахунках за ККД 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) та 18010600 (орендна плата з юридичних осіб), зокрема, стосовно ПП “Атланта”. Так, відповідно до наданого витягу зі звіту про рух коштів на рахунках за ККД в період з 29.01.2021 по 28.12.2021 ПП “Атланта” сплачено орендну плату в сумі 3 202, 50 грн., в період з 31.01.2022 по 25.05.2022 сплачено 1 840, 58 грн. При цьому, судом встановлено, що в призначенні платежу платником не зазначено за яку саме земельну ділянку здійснювався платіж.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 26.06.2024 № 320 “Про створення комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердження Положення про неї” вирішено створити комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердити її склад (додаток 1) (п. 1 рішення).

05.09.2024 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 22/01-34/2324 від 29.08.2024 “Про укладення договору оренди земельної ділянки”, в якому позивач зазначив, що 27.12.2007 ПП “Атланта” за договором купівлі-продажу № 6600 набуло у власність нерухоме майно, а саме комплекс, автобусний парк на 115 автобусів, розташований за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, місто Южноукраїнськ, Комунальна зона 7. Позивач, також зазначив, що будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) трактується відповідно до ст. 1 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель” як самовільне зайняття земельної ділянки. 
Факт направлення 05.09.2024 листа № 22/01-34/2324 від 29.08.2024 підтверджується фіскальним чеком та інформацією з офіційного сайту “Укрпошта”.
Суду не подано доказів укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки.

27.09.2024 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 22/01-34/2589 від 26.09.2024 “Про попередній розрахунок збитків”, в якому позивач зазначив, що за попередніми розрахунками загальна сума збитків, нанесених Южноукраїнській міській раді у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою за період з 01.09.2021 по 01.09.2024 складає 670 417, 32 грн. та вимагав відшкодувати зазначені збитки. 
Факт направлення 27.09.2024 листа № 22/01-34/2589 від 26.09.2024 підтверджується фіскальним чеком. Факт отримання відповідачем 02.10.2024 листа № 22/01-34/2589 від 26.09.2024 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 

21.10.2024 у відповідь на лист № 22/01-34/2589 від 26.09.2024 відповідачем направлено на адресу позивача лист № 2 від 21.10.2024, в якому відповідач зазначив, що на теперішній час земельна ділянка як об`єкт цивільних прав не є сформована оскільки не зазначається кадастровий номер земельної ділянки, а відсутність кадастрового номеру вказує на відсутність реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі України і як наслідок відсутність нормативно-грошової оцінки, що в свою чергу унеможливлює здійснення розрахунку неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою. Також відповідач зазначив, що можливість в подальшому розраховувати неодержані доходи можливо тільки після повного формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав і ніяким чином не задніми числами (тобто з 2021 року).

30.10.2024 у відповідь на лист № 22/01-34/2589 від 26.09.2024 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 22/01-34/2886 від 30.10.2024 “Про надання інформації”, в якому позивач зазначив, що рішенням Южноукраїнської міської ради від 21.12.2023 № 1500 “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташованої за адресою: Комунальна зона 7, м. Южноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область”, загальною площею 3,0367 га та присвоєно кадастровий помер: 4810800000:22:003:0042. Позивач в листі також зазначив, що за попередніми розрахунками загальна сума збитків, нанесених Южноукраїнській міській раді у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 складає 663 253, 24 грн. та вимагав відшкодувати зазначені збитки.
Факт направлення 30.10.2024 листа № 22/01-34/2886 від 30.10.2024 підтверджується фіскальним чеком.

12.11.2024 виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради направлено на адресу відповідача лист № 22/01-34/3012 від 12.11.2024 “Запрошення на комісію”, яким відповідача запрошено на комісію та повідомлено про те, що 25.11.2024 о 14.00 в залі засідань Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради відбудеться засідання комісії з визначення і відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, у зв`язку з використанням земельної ділянки комунальної власності загальною площею 3,0367 га, кадастровий номер 4810800000:22:003:0042, яка знаходиться за адресою: Комунальна зона 7, м Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область без правовстановлюючих документів у відповідності до вимог законодавства України.
Факт направлення листа № 22/01-34/3012 від 12.11.2024 підтверджується фіскальним чеком.

25.11.2024 за результатами засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам був складений відповідний акт № 6 від 25.11.2024, затверджений рішенням виконавчого комітету Південноукраїнської міської ради від 29.11.2024 № 570, згідно з яким ПП “Атланта” було визначено розмір збитків, нанесених Південноукраїнській міській раді, у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за час фактичного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4810800000:22:003:0042 площею 3, 0367 га, яка розташована за адресою: Комунальна зона, 7, м. Південноукраїнськ, Миколаївська обл. за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 у розмірі 663 253, 24 грн. Детальний розрахунок збитків додано до Акту № 6.

09.12.2024 виконавчим комітетом Південноукраїнської міської ради направлено на адресу відповідача претензію № 6 від 03.12.2024 про відшкодування шкоди (збитків) у вигляді неодержаних доходів (орендної плати за землю) за фактичне користування земельною ділянкою за період з 01.10.2021 по 01.10.2024 в сумі 663 253, 24 грн., в якій позивач вимагав сплатити вказані збитки протягом одного місяця. 
До претензії позивачем додано Акт № 6 та рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 570 від 29.11.2024.
Факт направлення 09.12.2024 претензії підтверджується фіскальним чеком. Факт отримання відповідачем 10.12.2024 претензії підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до інформації ГУ ДПС у Миколаївській області № 11730/5/14-29-24-02-02 від 12.12.2024, наданої на запит позивача, ПП “Атланта” земельна ділянка з кадастровим номером 4810800000:22:003:0042 в податковій звітності з плати за землю за період з 01.01.2021 року по теперішній час не декларувалась, відповідно податкові зобов`язання по сплаті платником не здійснювались. 

Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 18-14-0.120-551/2-24 від 01.02.2024, наданої на запит позивача, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4810800000:22:003:0042, що розташована за адресою: вул. Комунальна зона, 7, м. Южноукраінськ, Возпесенський район, Миколаївська область, в розрізі років становить:
- станом на 01.01.2021 – 7 922 919, 95 грн.;
- станом на 01.01.2022 – 3 821 550, 30 грн.; 
- станом на 01.01.2023 – 4 394 782, 84 грн.; 
- станом на 01.01.2024 – 4 618 916, 77 грн.

Таким чином, розмір безпідставно збережених коштів (неодержаної орендної плати) за безоплатне використання земельної ділянки у період з 01.10.2021 до 01.10.2024 становить по роках:
2021 - 7 922 919, 95 грн. х 4 % = 316 916, 80 грн. (12 місяців), а за період з 01.10.2021 до 31.12.2021 становить 79 229, 20 грн. (3 місяці);
2022 - 3 821 550, 30 грн. х 5 % = 191 077, 52 грн. (12 місяців);
2023 - 4 394 782, 84 грн. х 5 % = 219 739, 14 грн. (12 місяців);
2024 - 4 618 916, 77 грн. х 5 % = 230 945, 84 грн., а за період з 01.01.2021 по 01.10.2024 становить 173 209, 38 грн. (9 місяців).
Всього: 79 229, 20 грн. + 191 077, 52 грн. + 219 739, 14 грн. + 173 209, 38 грн. = 663 255, 24 грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

4.1. Правове регулювання використання землі та плати за землю.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізуються через право постійного користування або право оренди.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 120 ЗК України (в редакції від 14.10.2008) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. 
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка 
необхідна для їх обслуговування.
При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17; постанова КГС ВС від 14.02.2019 № 922/1019/18).
На момент укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель право оренди земельної ділянки у продавця ще не виникло (ст. 125 ЗК України), а тому не могло перейти до покупця (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).
В силу імперативних вимог ст. 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами ст. 120 цього Кодексу та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).
Відсутність у продавця будівлі на момент її відчуження зареєстрованого права оренди земельної ділянки, на якій розташована ця будівля, унеможливлює як перехід такого права оренди до покупця будівлі (відповідача) за правилами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі", так і заміну сторони у зобов`язанні (постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).
При укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова КГС ВС від 14.02.2019 № 922/1019/18).

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 ЗК України. 
Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, законодавець розмежовує поняття “земельний податок” та “орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності” в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

11.04.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав чинності 06.05.2023, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема до пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Так, відповідно до абз. 1-4 п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 № 376, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, територія Южноукраїнської (Південноукраїнської) міської територіальної громади не відносилась до території активних бойових дій або або тимчасової окупації.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

4.2. Правове регулювання кондикційних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17; постанова КГС ВС від 28.02.2020 у справі № 913/169/18; постанова КГС ВС від 27.02.2019 у справі № 913/661/17).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення глави 83 ЦК України можуть бути застосовані тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Зокрема, договірний характер спірних правовідносин, за відсутності їх припинення (розірвання тощо), тобто відпадіння правової підстави виникнення, виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України. Подібний за змістом висновок викладений, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.
З огляду на викладене необхідною передумовою для застосування судом до спірних правовідносин сторін положень глави 83 ЦК України є встановлення відсутності договірного характеру таких правовідносин, зокрема внаслідок їх припинення (постанова КГС ВС від 21.12.2023 № 910/11210/22).

В пунктах 75, 78, 90-94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц сформульовано такі висновки щодо застосування положень статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України та статей 120, 125 Земельного кодексу України:
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України".
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду в п. 63-65 постанови від 20.11.2018 № 922/3412/17.
Аналогічну правову позицію також наведено у постановах Верховного Суду від 08.01.2019 у справі № 916/2927/17, від 29.01.2019 у справі № 922/536/18 та у справі № 922/595/18.

У випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Зазначені правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц; від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17; від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що у нормах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, а також і в інших положеннях законодавства фактично закріплений принцип "superficies solo cedit" - збудоване на поверхні слідує за нею, який є одним із основоположних принципів земельного, а також цивільного законодавства (узгоджується із постановами від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Тобто власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Отже, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі № 910/6662/24.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (постанова ВП ВС від 20.11.2018 № 922/3412/17; постанова ВП ВС від 13.02.2019 № 320/5877/17).

4.3. Правове регулювання нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 ПК України та ч. 1 ст. 13 Закону України “Про оцінку земель” для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, яка являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України “Про оцінку земель”).
Відповідно до абз. 1-3 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції від 17.10.2019) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:
розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;
розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".
Відповідно до ч. 1. 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.
Відповідно до абз. 1 п. 271.2 ст. 272 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.
Водночас обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (частина перша статті 13 Закону № 1378-IV). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає приписам частини другої статті 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах. Розмір нормативної грошової оцінки згідно з наведеними вище законодавчими нормами встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування (п. 101, 102, 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22; п. 121 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23).

Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (постанова ВП ВС від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц).
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 ПК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17, у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, а також у постанові КГС ВС від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18).

Врахувавши особливості правовідносин з оренди земель державної та комунальної власності, які характеризуються наявністю імперативних елементів, у пунктах 118-122 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду здійснила системний аналіз Законів № 161-XIV, № 1378-IV і ПК України та дійшла висновку, що зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності призводить до зміни розміру орендної плати. При цьому технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, затверджує орган місцевого самоврядування відповідним рішенням без узгодження з орендарем земельної ділянки. Натомість в орендаря земельної ділянки державної або комунальної власності з моменту введення в дію нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки.
З огляду на це Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо застосування у сукупності статей 5, 13 Закону № 1378-IV, статті 21 Закону № 161-XIV та пункту 271.2 статті 271 ПК України, зроблений у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 635/4233/19, про те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
Натомість Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки (п. 122-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23).

Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. При цьому законодавцем визначено нижню (а в деяких випадках і верхню) граничну межу ставки орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Так, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення ставки або розміру орендної плати, ПК України вимагає, щоб річна сума платежу була не меншою розміру земельного податку, встановленого для земель сільськогосподарського призначення, й трикратного розміру земельного податку - для інших категорій земель (до 01 квітня 2014 року), та 3 % нормативної грошової оцінки (з 01 квітня 2014 року). Нарахування сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, визначеної у встановленому порядку (п. 45 постанови КАС ВС від 19.12.2024 у справі № 560/853/20).

Зважаючи на викладене, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.
З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (постанова ВС від 29.01.2019 у справі № 922/536/18).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. 
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав (без правовстановлюючих документів) земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.
Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки № 385959489 від 08.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 681224348108, а саме: комплекс, автобусний парк на 115 автобусів за адресою Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, Комунальна зона, будинок 7 зареєстровано на праві приватної власності з 26.12.2008 за ПП “Атланта”.
В подальшому у зв`язку з виділенням часток у нерухомому майні відповідно до інформаційної довідки № 385959489 від 08.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.06.2024 та 13.07.2015 за ПП “Атланта” зареєстровано право спільної часткової власності на нерухоме майно (загальний розмір частки 1000/1000). Зокрема, право власності на комплекс, автобусний парк на 115 автобусів (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 681224348108) за адресою Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, Комунальна зона, будинок 7, зареєстровано за ПП “Атланта” 28.06.2024 (номер відомостей про речове право 55756620) (розмір частки 534/1000).
Суду не подано доказів оформлення ПП «Атланта» права користування земельною ділянкою, на якій розташований вищевказаний об`єкт нерухомого майна (автобусний парк).
Як зазначено вище, на замовлення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради ФОП Лагно В.В. виготовлено проект землеустрою, який затверджено рішенням Южноукраїнської міської ради від 21.12.2023 № 1500, щодо відведення земельної ділянки комунальної власності для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, розташованої з адресою: Комунальна зона, 7 у місті Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області. При цьому, відповідно до Пояснювальної записки до проекту землеустрою проект розроблений на виміряну та вирахувану площу, яка складає: земельна ділянка площею 3, 0367 га (землі під будівлями та спорудами транспорту).
Отже, при формуванні земельної ділянки було враховано фактично зайняту площу під об`єктами без врахування площ загального користування.
На підставі цього проекту землеустрою сформовано та зареєстровано 24.07.2023 у ДЗК земельну ділянку з кадастровим 4810800000:22:003:0042 площею 3,0367 га, яка розташована у Миколаївській області, Вознесенському районі, м. Южноукраїнськ, район Комунальна зона, 7; цільове призначення: 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; вид використання - землі запасу; форма власності - комунальна власність. Право комунальної власності зареєстровано за Южноукраїнською (Південноукраїнською) міською радою.
Станом на день розгляду справи суду не подано доказів укладення між Південноукраїнською міською радою та ПП “Атланта” договору оренди земельної ділянки з кадастровим 4810800000:22:003:0042 площею 3,0367 га, на якій розміщене належне на праві власності відповідачу нерухоме майно.
Отже, відповідач ПП “Атланта” з 26.12.2008 (дата набуття права власності на об`єкт нерухомого майна) використовує земельну ділянку без оформлення права користування останньою та не сплачує кошти за користування нею (орендну плату за землю), тобто безпідставно зберігає кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача ПП “Атланта”, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Суд, встановивши факт використання відповідачем ПП “Атланта” земельної ділянки без оформлення правовстановлюючих документів з 26.12.2008, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів ст. 1212-1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. 
Отже, відповідач ПП “Атланта” в період з 01.10.2021 по 01.10.2024 (період визначено позивачем) використовував земельну ділянку без оформлення права користування останньою та не сплачував орендну плату за землю, тобто безпідставно зберіг кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача ПП “Атланта”, що порушує права Південноукраїнської міської ради як власника земельної ділянки.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку розмір безпідставно збережених коштів (неодержана орендна плата) за безоплатне використання відповідачем земельної ділянки за період 01.10.2021 по 01.10.2024 становить 663 253, 24 грн., виходячи з розміру 4 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки в 2021 та 5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, починаючи з 2022.
Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 18-14-0.120-551/2-24 від 01.02.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4810800000:22:003:0042, що розташована за адресою: вул. Комунальна зона, 7, м. Южноукраінськ, Возпесенський район, Миколаївська область, в розрізі років становить:
- станом на 01.01.2021 – 7 922 919, 95 грн.;
- станом на 01.01.2022 – 3 821 550, 30 грн.; 
- станом на 01.01.2023 – 4 394 782, 84 грн.; 
- станом на 01.01.2024 – 4 618 916, 77 грн.
За розрахунками суду (зазначено вище) загальний розмір безпідставно збережених коштів (неодержаної орендної плати) за безоплатне використання земельної ділянки у період з 01.10.2021 до 01.10.2024 становить 663 255, 24 грн. Водночас суд, не виходячи за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (ст. 14 ГПК України), дійшов висновку про задоволення позовних вимог в розмірі, зазначеному позивачем, тобто в сумі 663 253, 24 грн.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, не висловив жодних заперечень проти позовних вимог. Відповідачем не подано жодних доказів на спростування позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. 
Позов підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 9 948, 00 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Приватного підприємства “Атланта”, Комунальна зона, 7, м. Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 55000 (код ЄДРПОУ 30055127) на користь позивача Південноукраїнської міської ради, вул. Європейська, 48, м. Південноукраїнськ, Вознесенський район, Миколаївська область, 55002 (код ЄДРПОУ 33850880):
- 663 253, 24 грн. (шістсот шістдесят три тисячі двісті п`ятдесят три грн. 24 коп.) - безпідставно збережених коштів;
- 9 948, 00 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 27.04.2026

Суддя Е.М. Олейняш