Номер провадження: 22-ц/813/3982/26 
Справа № 522/19876/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА», Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бондар В.Я. 23 червня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА», Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просив:
- стягнути з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у загальному розмірі 109456,46 грн. та шкоду, завдану життю та здоров`ю у розмірі 115969,23 грн.;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану працівником у розмірі 29277,51 грн.;
- зобов`язати ОСОБА_1 після отримання повного відшкодування майнової шкоди, завданої працівником у розмірі 29277,51 грн. передати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України знищений транспортний засіб марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну школу у розмірі 100000 грн.;
- стягнути з солідарно з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.07.2020 року о 05 год 48 хв водій ОСОБА_2 , керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювала рух по проїжджій частині пр-ту Шевченка в м. Одеса, збоку вул. Армійська в напрямку вул. Семінарської та при проїзді на перехрестя пр-ту Шевченка та пр-ту Гагаріна, допустила зіткнення з автомобілем «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2023 року у справі №522/25474/1 кримінальне провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_2 закрито та звільнено її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишено без розгляду. Закриття кримінального провадження з цих підстав є нереабілітуючою обставиною, а тому не звільняє особу від обов`язку відшкодувати шкоду. Ухвалою підтверджено порушення саме ОСОБА_2 п. 2.3 б) Правил дорожнього руху та завдання шкоди потерпілому. Під час ДТП позивачу завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості. Завдана позивачу матеріальна шкода підтверджується висновком експерта та становить 138734 грн., що є вартістю автомобіля, адже проведення ремонтних робіт є технічно недоцільним. Сума матеріального збитку становить 141550 грн. Крім того, що позивач був потерпілим, також за довіреністю від 13.08.2020 року власник автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 уповноважив позивача представляти його інтереси як власника транспортного засобу, що пов`язано з розпорядженням, а саме продажем, управлінням, орендою (наймом), проходженням технічного огляду та ремонту такого транспортного засобу та отримання сум страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «АСК «ОМЕГА» з лімітом відповідальності у розмірі 130000 грн. за шкоду, завдану майну та 260000 грн. – життю та здоров`ю. Страхове відшкодування, пов`язане з лікуванням позивача складає 7304,68 грн. Середній дохід за 2019 рік позивача як фізичної особи-підприємця становить 52877,36 грн., тому шкода, пов`язана з втратою працездатності складає 103142,21 грн. Шкода, завдана здоров`ю в цілому становить 110446,89 грн., а моральна шкода визначена у розмірі 5 відсотків від вказаної суми та становить 5522,34 грн. Страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з фізичним знищенням транспортного засобу становить 109456,49 грн. В загальному шкода, яка підлягає стягненню з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» становить 225425,69 грн. З Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню шкода, завдана їх працівником, яка винна у ДТП у розмірі 29277,51 грн., що становить різницю між ринковою вартістю автомобіля у розмірі 138734 грн. та шкодою, що підлягає стягнення зі страхової компанії, пов`язану з фізичним знищенням автомобіля у розмірі 109456,49 грн. Позивач вважає розумним та справедливим оцінити завдану йому моральну шкоду у розмірі 100000 грн., адже внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач постійно відчував сильний головний біль, біль у лівій нозі, втратив сон та відчував постійне виснаження. Лікарі рекомендували обмежити рухи та вагове навантаження на ліву ногу. Дня відновлення здоров`я позивач був змушений займатися фізичною реабілітацію та виконувати спеціальні вправи, однак повністю так і не відновився. Увесь час лікування та реабілітації позивач перебував під доглядом своєї дружини, у зв`язку з чим відчував приниження чоловічої гідності внаслідок своєї безпорадності. Втрата роботи призвела до неможливості вести звичний спосіб життя. У позивач з`явився страх водіння. Професійна діяльність позивачка – експедиторування стала неможлива без автомобіля. У зв`язку з протиправною поведінкою поліцейської ОСОБА_2 позивач втратив довіру до правоохоронних органів, мучить відчуття беззахисності.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у загальному розмірі 225425 грн., з яких:
- 109456,46 грн. – матеріальна шкода, завдана майну;
- 115969,23 грн. – шкода, завдана здоров`ю, зокрема моральна шкода.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
В іншій частині позовних вимог до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України – відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 36458,20 грн.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1617,81 грн.
У стягненні іншої частини судових витрат – відмовлено.
В апеляційній скарзі представника Департаменту патрульної поліції просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог, пред`явлених до Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов висновку, що моральна шкода повинна бути виплачена страховою компанією, та зазначив конкретну суму такого відшкодування, однак в подальшому, з незрозумілих для апелянта причин, дійшов висновку про необхідність стягнення, окрім страхової компанії, моральної шкоди з Департаменту патрульної поліції, таким чином, визнавши необхідність подвійного стягнення моральної шкоди.
Колегія суддів приймає до уваги, що оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено у апеляційному порядку Департаментом патрульної поліції лише в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то, відповідно, суд апеляційної інстанції перевіряє доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення в межах вирішення питання щодо прав, законних інтересів та обов`язків відповідача виключно в частині позовних вимог, пред`явлених до Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди.
Сторони про розгляд справи на 17.03.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 , представник Департаменту патрульної поліції. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Департаменту патрульної поліції підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, 30.07.2020 року о 05 год. 48 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Toyota моделі Prius, державний номерний знак НОМЕР_3 , здійснюючи рух по проїжджій частині пр-ту Шевченка в м. Одесі, збоку вул. Армійської у напрямку вул. Семінарської, при проїзді перехрестя пр-ту Шевченка та пр-ту Гагаріна, грубо порушила вимоги п. 2.3 б), п 3.1 «Правил дорожнього руху» України, адже при проїзді перехрестя скоїла зіткнення з автомобілем марки Renault моделі Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював рух у крайній правій смузі проїзної частини пр-ту Гагаріна, збоку вул. Сегедської у напрямку Французького бульвару на зелений для нього сигнал світлофора. У результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки на рівні хірургічної шийки, забійні рани та садна волосяної частини голови, садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2023 року у справі №522/25474/21 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (т. 1 а.с. 24-27).
Згідно ч. 2 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_2 було закрито з нереабілітуючих підстав, тобто не є тією обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Тому факт закриття справи про кримінальне правопорушення на підставі статті 49 КК України не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, адже вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
В ході кримінального провадження було проведено комп`ютерно-технічну та автотехнічну експертизи обставин ДТП, та з висновку експертів №21-3331/3332 від 01.07.2021 року вбачається, що у ДТП, що сталася, при русі до перехрестя з обмеженою оглядовістю і наміру його перетинання на червоний сигнал світлофора по смузі зустрічного руху (відповідно до вимог пункту 3. ПДР) водієві автомобіля Тойота ( ОСОБА_5 ), незважаючи на наявність включеного проблискового маяка й спеціального звукового сигналу, належало обрати такий режим руху автомобіля (більш повільну швидкість), який би дозволив переглянути пересічну проїзну частину на достатній відстані, переконатися, що інші учасники дорожнього руху бачать автомобіль зі спецсигналами й виконують дії по наданню йому переваги в русі. Водій автомобіля Тойота мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Рено (т.1 а.с.57-81).
Таким чином, вина водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується матеріалами справи, зокрема висновком експертів, який свідчить про те, що ОСОБА_2 рухалася зі швидкістю 100 км/год на червоний сигнал світлофора, не переконалася у безпеці такого маневру та, не перевіривши оглядовість перехрестя, мала змогу уникнути зіткнення аби рухалася повільніше. На підставі викладеного суд погодився із доводами представника позивача про те, що вину ОСОБА_2 підтверджує не ухвала про закриття кримінального провадження, а інші належні до достовірні докази, наявні у матеріалах справи, серед яких і висновки експертиз.
ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , уповноважив 23.08.2017 року ОСОБА_1 представляти інтереси власника, які пов`язані з експлуатацією та розпорядженням автомобіля, зокрема, надано право експлуатувати транспортний засіб, одержувати та сплачувати грошові суми по страховим угодам (т. 1 а.с. 20, т. 2 а.с. 32).
Довіреність була чинна до 23.08.2020 року.
13.08.2020 року власником автомобіля видано повторну довіреність (т. 1 а.с. 19).
Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно з п.. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14).
Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07.11.2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03.04.2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17.10.2019 року у справі № 300/193/17, від 27.11.2019 року у справі № 607/3007/16-ц, тобто, судова практика у спірних правовідносинах є сталою.
Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.
Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , який на законних підставах керував автомобілем «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є належним позивачем у цій справі щодо відшкодування завданої в ДТП майнової та моральної шкоди через пошкодження автомобіля, незважаючи на те, що термін довіреності закінчився на момент подання позову, оскільки оформлення довіреності на рештку автомобіля після ДТП є недоцільним.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 року при розгляді справи № 335/2566/18.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто Департаменту патрульної поліції, була забезпечена полісом №164521868 у ПрАТ «АСК «ОМЕГА». Страхова сума на одного потерпілого визначена полісом за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 260000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - у розмірі 130000 грн. (т.1 а.с.165).
В ході розгляду справи судом призначалася експертиза, в результаті проведення якої Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено 24.03.2025 року висновок експерта №500-34-25 транспортно-товарознавчої експертизи, яким визначено, що залишкова вартість автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди 30.07.2020 року становить 8872,50 грн. (т.2 а.с.147-149).
Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції, чинній на час настання ДТП), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну ОСОБА_2 , має відповідати страховик – ПрАТ «АСК «ОМЕГА».
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля, яким керував позивач, є більшою вартості самого автомобіля, то суд дійшов до висновку, що транспортний засіб автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є фізично знищеним.
Ринкова вартість автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування пошкоджень у ДТП, згідно висновку експерта №20-2732 від 13.10.2020 року становить 138734 грн., в той час як залишкова вартість автомобіля «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в пошкодженому стані після ДТП, згідно висновку експерта №500-34-25 від 24.03.2025 року становить 8872,50 грн.
Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 129861,50 грн. (138734 грн. – 8872,50 грн.).
Таким чином, враховуючи, що розмір страхової суми визначеної полісом №164521868 за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн., а розмір франшизи встановлений у розмірі 0 грн., то вартість шкоди, спричиненої ОСОБА_1 фізичним знищенням автомобіля, має покриватися страховою виплатою. Однак, позивачем розрахована сума до стягнення з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» у розмірі 109456,49 грн., що є меншим у зв`язку з сумою залишку автомобіля взяту позивачем згідно звіту, не враховуючи висновки експерта, а зважаючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, то така вимога позивача є обґрунтованою, оскільки шкода, спричинена фізичним знищенням автомобіля, є більшою заявленої позивачем до стягнення. 
Вимоги позивача про стягнення з Департаменту патрульної поліції матеріальної шкоди у розмірі 29277,51 грн. судом визнано необґрунтованими, разом з вимогою про зобов`язання себе передати автомобіль відповідачу, тому в цій частині у задоволенні позовних вимог було відмовлено, оскільки у разі передання залишків автомобіля Департаменту патрульної поліції позивач міг просити стягнути з останнього, як роботодавця винної у ДТП особи, розмір шкоди, що перевищує ліміт відповідальності (який майже збігається з розміром вартості автомобіля після ДТП: 8872,50 грн.; 8734 грн.), однак автомобіль залишився у позивача. 
Щодо стягнення зі страховика ПрАТ «АСК «ОМЕГА» витрат на лікування, доходу фізичної-особи підприємця внаслідок ушкодження здоров`я, то такі вимоги судом першої інстанції визнано обґрунтованими та задоволено, і рішення суду в цій частині не оскаржується сторонами.
Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди.
В ухвалі про закриття кримінального провадження та у висновку експерта №2533, проведеного КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на підставі постанови слідчого, зазначено, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки на рівні хірургічної шийки, забійні рани та садна волосяної частини голови, садна обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (т. 1 а.с. 51-56).
З листків непрацездатності вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 30.07.2020 року по 26.09.2020 року (т. 1 а.с .91-93).
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Сумарний розмір шкоди, заподіяної здоров`ю позивача, становить 110446,89 грн. (7304,68 грн. витрат на лікування + 103142,21 грн. втрачений дохід фізичної особи підприємця ОСОБА_1 у в`язку з ушкодженням здоров`я), а тому 5 відсотків від загального розміру шкоди здоров`я ОСОБА_1 становить 5522,34 грн., які підлягали стягненню з ПрАТ «АСК «ОМЕГА».
Також ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду з Департаменту патрульної поліції у розмірі 100000 грн.
У постанові Верховного Суду від 12.10.2020 року у справі № 372/2085/16-ц зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому, при розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (постанова Верховного Суду від 22.04.2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду від 23.03.2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20.11.2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05.09.2018 року у справі № 534/872/16-ц та постанові від 21.05.2025 року при розгляді справи №465/6173/22.
Доводи представника Департаменту патрульної поліції, що покладення на Департамент обов`язку відшкодування моральної шкоди призведе до неможливості заявлення регресних вимог до ОСОБА_2 , не можуть бути правовою підставою для відмови у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.
Враховуючи, що ОСОБА_2 винна у вчиненні ДТП, та на момент ДТП виконувала службові обов`язки, керуючи автомобілем, що належить Департаменту патрульної поліції, а ОСОБА_1 внаслідок ДТП були спричинені хвилювання, які потягли зміну життєвого укладу, необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя, а також враховуючи тривалість порушення прав позивача та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину душевних та психічних страждань позивача, пов`язаних із пошкодженням його майна та здоров`я, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном), суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, прийнявши до уваги, що з часом сила душевних хвилювань зменшується, а від ДТП сплило майже п`ять років, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача, у рахунок відшкодування моральної шкоди, суму у розмірі 10000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає, що сам факт отримання позивачем середньої тяжкості тілесних ушкоджень під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань завданих ОСОБА_1 , зумовлених невідворотною та непоправною втратою здоров`я, що є різкою психотравматичною подією для позивача.
Відтак, розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. на користь позивача є достатнім, співмірним та справедливим, хоча і має суто умовний вираз, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.
Необґрунтованими при цьому є доводи представника Департаменту патрульної поліції про те, що стягнення моральної шкоди зі страхової компанії та роботодавця винної особи призведе до надмірного збагачення позивача та подвійного стягнення моральної шкоди, оскільки стягнення моральної шкоди у розмірі 5% з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» передбачено спеціальним законом, зокрема приписами ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і стягнення такої страхової виплати жодним чином не позбавляє позивача права доводити, що розмір його моральних страждань, заподіяний протиправними діями ОСОБА_2 , є більшим, ніж сума страхового відшкодування.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
Колегією суддів також враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 18 травня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе