ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року
справа №380/24259/25
провадження № П/380/25603/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису, -
в с т а н о в и в
Початкова школа «Арніка» Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Братів Дужих, 12; ЄДРПОУ: 33753722) звернулась до суду із позовом до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8; ЄДРПОУ: 44778105), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЗХ/ЛВ/З4026/023622/П від 07 листопада 2025 року, складений Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці стосовно Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.11.2025 за наслідками проведеної позапланової перевірки порушень законодавства про працю Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було складено припис про усунення порушень законодавства про працю №3X/JIB/34026/023622. Позивач не погоджується із вказаним приписом та зазначає, що відповідач провів перевірку позивача з порушенням процедури проведення цього позапланового заходу державного нагляду (контролю), вийшов за межі предмету перевірки, не довів фактів допущення позивачем порушень, описаних в акті перевірки та оспорюваному приписі та фактично втрутився в компетенцію директора ПІП «Арніка» ЛМР в питанні визначення порядку заповнення табелів обліку робочого часу вихователів дошкільного підрозділу ПШ «Арніка» ЛМР. Припис не містить чітких і зрозумілих способів усунення порушень, що унеможливлює його виконання та створює ситуацію правової невизначеності. Вказане зумовило звернення позивача до суду із позовом про скасування вказаного припису.
Ухвалою від 16.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 05.01.2026 відкрито провадження у справі за даним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
Відповідач 22.01.2026 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону № 877 перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Відтак, дана норма не передбачає надання для ознайомлення суб`єкту господарювання інших документів, зокрема звернення від 13 жовтня 2025 року (вх. №К-1309/ЗХ-25) та листа Державної служби України з питань праці «Про погодження проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) від 17 жовтня 2025 року (вих. №ЦА-5612/1.3/2.3.4-25а ), окрім направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю). У даному випадку підставою для проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) стало звернення фізичної особи від 13 жовтня 2025 року (вх. №К-1309/ЗХ-25), яка вказала на численні порушення її трудових прав. Зокрема, особа повідомила про неознайомлення її з тарифікацією та можливі порушення у кадрово-тарифікаційних рішеннях (накази №62/к від 27.05.2025, №256 від 29.09.2025), порушення порядку і умов преміювання (наказ №120/к від 26.09.2025), організації та обліку робочого часу (графіки роботи, табелювання, «методична година»), недотримання умов праці у вечірній час, а також питання виплати компенсації за невикористану відпустку попри наявність листа профспілки та судового рішення. Вказує, що зміст звернення із долученими до нього документами свідчить, що воно не зводиться до одного епізоду, а містить твердження про багатоскладні та взаємопов`язані порушення, які, очевидно, спричинили шкоду правам та законним інтересам скаржника, що, у свою чергу, слугує законною та достатньою підставою для проведення позапланової перевірки у ПШ «Арніка» ЛМР. Перевірка питань, що стосуються інших працівників ПШ «Арніка» ЛМР, була зумовлена не довільним розширенням її предмета, а необхідністю реагування на виявлені в ході перевірки об`єктивні дані про можливі порушення трудового законодавства. Нереагування Міжрегіонального управління на такі обставини означало б фактичне ігнорування ознак порушень прав інших працівників та невиконання покладених на нього законом функцій. Окремо зазначає, що припис за своєю правовою природою має попереджувальний та превентивний характер і спрямований на усунення виявлених порушень та недопущення їх у подальшому, а не на констатацію індивідуальних скарг чи наявність суб`єктивних претензій з боку кожного окремого працівника. Захист трудових прав не ставиться у залежність від факту подання заяв іншими працівниками, оскільки предметом державного нагляду є дотримання роботодавцем вимог законодавства як обов`язкових для всіх.
05.02.2026 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про залучення її до розгляду справи в якості третьої особи.
Ухвалою від 13.02.2026 клопотання задоволено та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Третя особа 26.02.2026 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що директор школи неодноразово допускала порушення трудового законодавства щодо неї, внаслідок чого остання неодноразово зверталась до суду із позовом про захист своїх прав.
Позивач 04.03.2026 подав відповідь на відзив третьої особи, у якій зазначив, що втручання відповідача у дискреційні повноваження керівника закладу освіти щодо організації кадрового обліку є перевищенням повноважень, не відповідає меті контролю (перевірки) та виходить за визначені законом межі перевірки. Крім цього, припис не містить конкретного способу усунення «порушення» в частині заповнення табелів позивачем, що робить припис юридично невизначеним. Орган державного нагляду не вправі підміняти собою роботодавця у питаннях організації внутрішнього документообігу, якщо права працівників фактично не були порушені.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
13.10.2025 на адресу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшло звернення громадянки ОСОБА_1 , у якому повідомляється про можливе порушення законодавства про працю з боку керівництва Початкової школи «Арніка». Зокрема, заявник вказує на не ознайомлення її з наказом про тарифікацію педагогічних працівників, допущення порушень при преміюванні до дня працівника освіти, подвійне ведення документації при складанні графіків роботи, табелюванні педпрацівників дошкільного підрозділу ПШ «Арніка» ЛМР, порушення законів України «Про дошкільну освіту», «Про охорону праці», Кодексу законів про працю України та вимог Санітарного регламенту для закладів дошкільної освіти, невиплату грошової компенсації за частину невикористаної відпустки тощо.
На підставі вказаного звернення начальником Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці видано наказ від 24.10.2025 №677/ЗХ-ЗК та направлення від 24.10.2025 №ЗХ/1/17032-25, якими інспекторів праці уповноважено провести позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю з питань оформлення трудового договору, особливостей обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, зміни істотних умов праці, робочого часу, часу відпочинку, ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці, оплати праці у Початковій школі «Арніка» Львівської міської ради (ЄДРПОУ 33753722), місцезнаходження юридичної особи: 79039, Львівська обл., місто Львів, вул. Дужих Братів, будинок 12. Період проведення перевірки: з 27 жовтня по 07 листопада 2025 року.
Державною службою України з питань праці було погоджено проведено позапланового заходу державного нагляду (контролю) у суб`єктів господарювання листом від 17.10.2025 №ЦА-5612/1.3/2.3.4-25а.
За наслідками проведеного позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці посадовими особами Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці було складено Акт від 07.11.2025 №ЗХ/ЛВ/34026/023622, згідно з яким у Початковій школі «Арніка» Львівської міської ради проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю в частині з питань оформлення трудового договору, особливостей обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, зміни істотних умов праці, робочого часу, часу відпочинку, ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці, оплати праці.
Згідно із вказаним актом встановлено наступні порушення вимог законодавства про працю:
-в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки встановлено, що адміністрацією Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради не поінформовано працівника про тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору, що свідчить про порушення пункту 5 частини 1 статті 29 КЗпП України. Так, наданими Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради від 11.12.2024, не встановлено тривалості робочого часу і відпочинку, часу початку і закінчення роботи, тривалість обідньої перерви для сторожів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та охоронників ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ). Також, не визначено тривалість робочого часу і відпочинку, для вихователів дошкільної групи «Сонечко», які чергуються у змінах (час роботи групи з 07:30 по 19:30). В ході перевірки не представлено жодного документального підтвердження про ознайомлення працівників, в тому числі ОСОБА_1 із Колективним договором, який укладений між адміністрацією Початкової школи «Арніка» з дошкільним підрозділом та первинною профспілковою організацією Початкової школи «Арніка» з дошкільним підрозділом на 2020-2024 роки;
-у Початковій школі «Арніка» Львівської міської ради не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та достовірного обліку витрат на оплату праці, а саме у табелях обліку робочого часу щодо вихователів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та помічників вихователів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інші не відображається повна інформація про фактично відпрацьований час (години роботи), вихідні дні тощо.
Пояснення, зауваження або заперечення щодо проведеного заходу та складеного акта: «Планом роботи ПШ «Арніка» ЛМР на 2025-2026 роки передбачено проведення зборів трудового колективу в грудні 2025 року з питань обговорення проєктів змін та доповнень до Колективного договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку.
Інспектором праці Колівошко Наталією Петрівною було складено Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 07.11.2025 №ЗХ/ЛВ/34026/023622/П, у якому перелічено перелік порушень законодавства про працю, ідентичний до того, який зазначений у акті перевірки та зазначено про порушення пункту 5 частини першої статті 29 КЗпП України та частини першої статті 7 Закону №2136 та встановлено строк для усунення порушень до 09.01.2026.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки та винесеним приписом про усунення порушень законодавства про працю, вважаючи його таким, що не відповідає вимогам закону, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Судом також встановлено, що головним державним інспектором відділу з питань праці північного регіону Управління інспекційної діяльності у Львівській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Колівошко Наталією Петрівною було складено протокол про адміністративне правопорушення від 07.11.2025 №ЗХ/ЛВ/34026/023622/П/ПТ про те, що директор Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради Сущенко Оксана Семенівна вчинила адміністративне правопорушення, виявлене 07.11.2025 (о 15:30 год) під час проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет дотримання вимог законодавства про працю у Початковій школі «Арніка» Львівської міської ради, місцезнаходження: 79039, Львівська обл., місто Львів, вул. Дужих Братів, будинок 12, а саме встановлено порушення вимог законодавства про працю, що містить ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за що передбачено частиною 1 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 09.01.2026 у справі №462/9099/25 визнано винною ОСОБА_16 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнено її від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.160 Кодексу України про адміністративні правопорушення за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон № 2073-IX) здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний використовувати свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Мета, з якою надано повноваження, визначається законом або випливає з його положень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Таким чином, суд здійснює перевірку рішень суб`єктів владних повноважень на предмет їх відповідності вимогам закону, дотримання меж повноважень та встановленого порядку, а також забезпечення принципу пропорційності. Водночас суд не наділений повноваженнями самостійно визначати доцільність обраного адміністративним органом заходу реагування чи замінювати його на інший, оскільки це перебуває в дискреційних повноваженнях органу.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду щодо визначення поняття «дискреційні повноваження», викладеними у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 826/10548/17.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі – Закон № 877-V).
Відповідно до положень абзацу першого частини першої статті 1 Закону 877-V державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Державний нагляд (контроль) здійснюється, зокрема, за принципом орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності (абзац 16 частини першої статті 3 Закону 877-V).
Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Частиною сьомою статті 2 Закону № 877-V передбачено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої-чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.
Статтею 4 цього Закону встановлені загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю), зокрема такі.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом (частина перша).
Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку (частина третя).
Органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу (частина восьма).
Невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом (частина дев`ята).
Посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом (частина десята).
Плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником. Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи (частина одинадцята).
При здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів (частина п`ятнадцята).
Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне положення закріплено в абзаці першому частини першої статті 38 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (далі - Закон № 2694-XII).
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; на основі принципу оцінки ризиків та доцільності; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону (стаття 3 Закону № 877-V).
Також державний нагляд (контроль) здійснюється з дотриманням принципів, визначених Законом № 2073-IX.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 2073-IX здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: дискреційне повноваження передбачено законом; дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
Адміністративний орган зобов`язаний використовувати свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Мета, з якою надано повноваження, визначається законом або випливає з його положень (частина третя статті 11 Закону № 2073-IX).
У період дії воєнного стану Держпраці та її територіальні органи відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі – Закон №2136-ІХ) можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин, вчинення мобінгу (цькування) та законності припинення трудових договорів.
Позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються:
за наявності підстав, визначених абзацами п`ятим, восьмим, дев`ятим, десятим частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»;
за зверненням Київської міської військової адміністрації або обласної військової адміністрації;
у зв`язку з невиконанням суб`єктом господарювання приписів про усунення порушень вимог законодавства, виданих після 1 травня 2022 року.
У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.
Абзацами п`ятим, щостим частини першої статті 6 Закону №877-V передбачено, що підставою для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.
Строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів (частина четверта статті 6 Закону № 877-V).
За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, у якому зазначає стан виконання вимог законодавства, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства (частина шоста статті 7 Закону № 877-V). В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис (частина сьома статті 7 Закону № 877-V).
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (частина сьома статті 7 Закону № 877-V).
Судом встановлено, що посадові особи Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці здійснили позаплановий захід, ініційований за зверненням працівниці, за погодженням Державної служби України з питань праці (лист від 17.10.2025 №ЦА-5612/1.3/2.3.4-25а), на підставі наказу від 24.10.2025 №677/ЗХ-ЗК та направлення від 24.10.2025 №ЗХ/1/17032-25; перевірку проведено у період з 27 жовтня по 07 листопада 2025 року у присутності директора Початкової шкоди "Арніка"; за результатами складено акт від 07.11.2025 №ЗХ/ЛВ/34026/023622 та припис від 07.11.2025 №ЗХ/ЛВ/34026/023622/П.
Позивач, звертаючись до суду із позовом про оскарження вказаного припису, покликається у тому числі на процедурні порушення, допущені відповідачем під час проведення позапланової перевірки. Зокрема, покликається на те, що при прибутті до позивача посадовими особами відповідача було надано незасвідчену копію листа Державної служби України з питань праці «Про погодження проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю)» від 17.10.2025 №ЦА-5612/1.3/2.3.4-25а, який не містить інформації про назву позивача та його код ЄДРПОУ. Окрім того, вказує, що акт перевірки та припис фактично були складені та надані на підпис директорці ПШ «Арніка» JIMP у приміщенні позивача наприкінці робочого дня 10.11.2025. Також зазначає, що перевірка з питань, які стосуються трудових відносин всіх інших працівників позивача, окрім заявника ОСОБА_1 , та, відповідно, видача відповідачем припису з питань, які стосуються всіх інших працівників позивача, окрім заявника ОСОБА_1 , - є незаконними, оскільки виходять за межі питань, які могли бути предметом перевірки за зверненням працівника ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що за нормами статті 6 Закону №877-V передбачено при проведенні позапланової перевірки за зверненням фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю обов`язок додатково подавати керівнику підприємства, установи, організації, на яких проводиться перевірка, копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. При цьому, Законом не передбачено обов`язку також подавати додаток до вказаного погодження. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, покликання на вказаний лист є у акті перевірки та інших документах, які стосувалися перевірки. Доводи позивача про те, що акт перевірки та оспорюваний припис фактично були складені та надані на підпис наприкінці робочого дня 10.11.2025 суд також відхиляє, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Акт перевірки датовані 07.11.2025, пояснення позивача до нього також датовані вказаним числом, як і сам оспорюваний припис.
Стосовно ж меж перевірки абзац дванадцятий частини першої статті 6 Закону № 877-V передбачає, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Суд звертає увагу на положення Конвенції МОП № 81, яка є частиною національного законодавства України відповідно до частини першої статті 9 Конституції України. У статті 3 Конвенції МОП № 81 визначено, що завданням системи інспекції праці є, зокрема, забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, норм щодо заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров`я і добробуту.
Відповідно до пункту 1 статті 12 Конвенції МОП № 81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право, зокрема: c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги.
Тобто інспектор праці може здійснювати будь-які перевірки, контроль і розслідування, які він може вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що роботодавець суворо дотримується норм трудового законодавства. 
Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 756/6946/16-а та від 09 лютого 2021 року у справі № 822/620/17.
Суд звертає увагу, що скарга працівниці Початкової школи «Арніка» стосувалась питання умов праці, обліку робочого часу та оплати праці загалом. Предмет перевірки, визначений у наказі від 24.10.2025 №677/ЗХ-ЗК та направленні від 24.10.2025 №ЗХ/1/17032-25 стосувався додержання законодавства про працю з питань оформлення трудового договору, особливостей обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця, зміни істотних умов праці, робочого часу, часу відпочинку, ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці, оплати праці.
При цьому суд зазначає, що позаплановий захід контролю, ініційований за зверненням конкретної фізичної особи, не обмежується перевіркою дотримання законодавства про працю виключно стосовно заявника. Така перевірка може охоплювати також питання, які випливають зі змісту звернення, належать до предмета заходу та зазначені у направленні на перевірку.
Тобто звернення фізичної особи є підставою для здійснення позапланового заходу щодо суб`єкта господарювання як роботодавця у межах тих порушень трудового законодавства, які охоплюються предметом відповідного заходу контролю.
За іншого застосування абзацу дванадцятого частини першої статті 6 Закону № 877-V інспектор праці, виявивши під час перевірки порушення трудових прав інших працівників того ж роботодавця, був би позбавлений можливості на них реагувати, що суперечить меті державного нагляду (контролю) - виявленню та запобіганню порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпеченню інтересів суспільства (стаття 1 Закону № 877-V), а також завданням інспекції праці, визначеним статтею 3 Конвенції МОП № 81.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 лютого 2026 року у справі № 160/32560/24.
Отже, доводи позивача про порушення відповідачем частини першої статті 4 та статті 6 Закону № 877-V є помилковим.
Щодо порушень законодавства про працю, зафіксованих Держпраці в акті за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), суд виходить з такого.
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про права та обов`язки, умови праці і правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення).
Поняття «умови праці» в розумінні пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України не обмежується зазначенням окладу та тривалості робочого тижня у наказі про прийняття на роботу, а охоплює весь комплекс умов, на яких працівник виконує роботу.
У частині другій статті 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Тобто умови праці формуються роботодавцем у визначеному законом порядку - шляхом закріплення у колективному договорі, а у випадку його відсутності - шляхом узгодження з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудового колективу органом.
Отже, вимоги пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України виконуються у разі, якщо роботодавець визначив умови праці у відповідних локальних актах (колективному договорі, положенні про оплату праці, положенні про преміювання, тощо) та довів їх зміст до відома працівника у спосіб, узгоджений із працівником. Водночас підписання працівником наказу про прийняття на роботу, в якому визначено лише оклад та тривалість робочого тижня, не є достатнім доказом виконання роботодавцем обов`язку з інформування працівника про умови праці у повному обсязі, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України.
Під умовами встановлення режиму роботи, тривалості робочого часу та відпочинку в розумінні пункту 5 частини першої статті 29 КЗпП України слід розуміти сукупність встановлених роботодавцем правил щодо робочого часу та часу відпочинку працівника, зокрема: час початку та закінчення щоденної роботи (зміни) (стаття 57 КЗпП України); тривалість робочого дня (зміни) та робочого тижня (статті 52, 53, 54 КЗпП України); порядок роботи змінами, порядок складання, затвердження та доведення до відомостей графіків змінності працівників (стаття 58 КЗпП України); час перерви для відпочинку і харчування та її тривалість (стаття 66 КЗпП України); тривалість щотижневого безперервного відпочинку (стаття 70 КЗпП України); порядок залучення до надурочних робіт, роботи у вихідні та святкові дні (статті 62, 71, 73 КЗпП України).
Наведені норми свідчать, що умови праці і правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору, є істотними умовами праці, в той час як стаття 3 Закону № 2136-IX визначає порядок визначення істотних умов праці, а тому суд погоджується із доводами відповідача про те, що Закон №2136-IX спрямований на врегулювання особливостей трудових відносин в умовах воєнного стану та прямо регулює питання зміни, встановлення і дотримання істотних умов праці, зокрема через положення статті 3 цього Закону.
Окрім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що можливі неточності в документах, які слугували підставою для проведення позапланової перевірки та оформлення її результатів, оцінюються судом з урахуванням усіх обставин справи та необхідності досягнення балансу між інтересами суб`єкта господарювання, публічними інтересами у забезпеченні дотримання роботодавцями трудового законодавства та захисті інтересів працівників.
Зокрема, така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 804/4768/18, від 01 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19.
Щодо суті виявлених відповідачем порушень у цій частині суд звертає увагу позивача, що пунктом 3.2.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку віднесено до обов`язків директора організацію обліку робочого часу й виконуваної працівниками роботи.
Статтею 57 КЗпП України регламентовано, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. 
Відповідно до частини першої статті 58 КЗпП України, при змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Частинами першою та другою статті 58 КЗпП України визначено, що працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи. Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку
Отже, нормами КЗпП України встановлено обов`язок роботодавця визначати, зокрема, у правилах внутрішнього трудового розпорядку час роботи і відпочину працівників.
Проте, в порушення вказаних вимог, у Правилах внутрішнього трудового розпорядку не було передбачено чіткий час роботи і відпочинку для охоронців та сторожів, а також для вихователів дошкільної групи «Сонечко» позмінно. У суду також відсутні докази наявності графіків змінності вказаних працівників та надання їх посадовим особам Держпраці під час проведення перевірки, що у тому числі не спростовувалось позивачем, у тому числі, у графі зауважень та заперечень до акту перевірки, а зазначалось про підготовку зборів трудового колективу з метою роботи над правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Щодо виявленого порушення відповідачем в частині не ознайомлення працівниці з колективним договором суд зазначає, що нормами статті 9 Закону України від 01.07.1993 № 3356-XII «Про колективні договори і угоди» передбачено обов`язок роботодавця ознайомити працівника з текстом колективного договору до початку роботи за укладеним трудовим договором, а також у тижневий строк після укладення колективного договору, внесення до нього змін. Позивач покликається на відмову скаржниці від ознайомлення із нормами колективного договору та на підтвердження цього подає до суду список працівників, які розписалися про ознайомлення із колективним договором, де підпис скаржниці відсутній, та акт про відмову від підпису. Водночас суд зазначає, що вказані документи були подані лише із позовом до суду, в той час як у матеріалах перевірки, наданих відповідачем, вказані матеріали відсутні. У графі заперечень та зауважень до акту перевірки також не зазначено про незгоду із висновками відповідача із зазначених підстав, а зазначено про планування зборів трудового колективу з метою роботи над колективним договором, що приводить суд до висновку про ненадання посадовим особам Держпраці усіх необхідних документів під час позапланової перевірки, що і стало причиною для висновку про наявність порушень законодавства про працю.
Щодо другої частини встановлених відповідачем порушень, а саме, щодо неповного ведення обліку робочого часу та оплати праці суд зазначає, що частиною першою статті 7 Закону №2136-IX передбачено, що у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів на територіях активних та можливих бойових дій, перелік яких затверджений у порядку, встановленому законодавством, визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.
Тобто стаття 7 Закону № 2136-IX передбачає спрощений для роботодавця порядок організації діловодства з питань трудових відносин у період воєнного стану лише на територіях активних бойових дій.
Водночас застереження частини першої статті 7 Закону № 2136-IX щодо «забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці» слідує з частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), згідно з якою роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, крім випадків, передбачених законом.
Держпраці вбачало порушення вимог цієї статті у незабезпеченні Початковою школою «Арніка» повного та достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та обліку витрат на оплату праці, а саме у табелях обліку робочого часу щодо частини працівників не відображається повна інформація про фактично відпрацьований час (години роботи), вихідні дні тощо.
Обов`язок позивача забезпечувати ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці випливає з частини другої статті 30 Закону № 108/95-ВР, яка є нормою прямої дії та поширюється на всіх роботодавців незалежно від місцезнаходження, форми власності та виду діяльності, і не зумовлена ні періодом воєнного стану, ні розташуванням об`єкта перевірки у районах активних бойових дій. Застереження частини першої статті 7 Закону № 2136-IX лише відтворює цей загальний обов`язок як умову для реалізації роботодавцем права на спрощене діловодство.
Таким чином, зазначення Держпраці в акті перевірки про недоліки у веденні достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці, стосувалося виконання роботодавцем обов`язку, не пов`язаного з розташуванням об`єкта перевірки у районі активних бойових дій та дією воєнного стану.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.04.2026 у справі №380/9501/25.
Суд звертає увагу, що обов`язок ведення достовірного обліку виконуваної роботи є самостійним трудовим обов`язком роботодавця, а не похідним від факту правильності бухгалтерських розрахунків. При цьому, як вбачається із долучених до позовної заяви табелів обліку робочого часу, такі не містять відомостей, які дозволяють ідентифікувати фактично відпрацьований кожного дня робочий час конкретного працівника, а виключно узагальнені показники, які не дозволяють ідентифікувати перевірку дотримання нормальної тривалості робочого часу, співвідношення робочого часу і часу відпочинку, а також відповідності фактично виконаної роботи виплаченій заробітній платі. Отже у вказаній частині відповідач правомірно звернув увагу на порушення позивачем законодавства про працю. При цьому позивач на спростування доводів відповідача покликається лише на те, що ним не порушено законодавство в частині нарахування заробітної плати, проте відповідачем було встановлено порушення саме законодавства в частині обліку робочого часу самого по собі, а не заробітної плати.
Щодо доводів позивача про те, що оспорюваний припис не містить чітких вказівок щодо порядку усунення встановлених порушень суд зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 7 Закону № 877-V припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Верховний Суд неодноразово тлумачив застосування норм Закону № 877-V в частині визначення основних ознак припису, вимог щодо його оформлення та змісту. Зокрема, у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 480/1752/19 та від 13 квітня 2022 року у справі № 804/2529/16 дійшов висновку, що припис є розпорядчим документом, в якому мають бути наведені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, які мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень.
Така спрямованість припису на усунення виявлених перевіркою порушень у встановлені органом державного нагляду (контролю) строки узгоджується і з положеннями абзацу четвертого частини першої статті 6 Закону № 877-V, згідно з якими підставами для здійснення позапланових заходів є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).
У постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 160/33/19 Верховний Суд зазначив, що спосіб усунення порушень, визначений у приписі, повинен бути мотивованим, узгоджуватись з нормами законодавства, а строки його виконання мають визначатись у кожному конкретному випадку, виходячи з реальних можливостей суб`єкта господарювання, кількості, виду і характеру виявлених порушень. Наданий у приписі строк на усунення виявлених порушень повинен бути обґрунтованим та достатнім для реального виконання такого припису.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 815/132/17, від 20 квітня 2022 року у справі № 1340/3623/18, пункти припису не можуть носити загальний характер та дублювати норми законодавства, неухильний обов`язок додержання яких і так вже закріплено законом.
Таким чином, припис щодо усунення порушень законодавства про працю повинен відповідати таким вимогам: вимоги припису повинні бути спрямовані на усунення конкретних виявлених порушень законодавства, зафіксованих у ході перевірки; припис має містити перелік документально підтверджених порушень, що допущені суб`єктом перевірки; у приписі має бути визначений обґрунтований та достатній для реального виконання строк усунення порушень; кожна вимога у приписі контролюючого органу повинна бути належним чином сформульованою, загальнозрозумілою та доведеною; припис не може абстрактно вказувати на обов`язок суб`єкта господарювання дотримуватися вимог чинного законодавства; припис не може носити попереджувальний та рекомендаційний характер (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 460/17126/21).
Разом з тим припис не може зводитися до загального дублювання обов`язку додержуватися законодавства без належної конкретизації дій, яких вимагає контролюючий орган від суб`єкта господарювання.
Суд зазначає, що у спірному приписі зазначено про конкретні виявлені порушення, які допущені позивачем та визначено, які саме положення нормативно-правових актів порушено. При цьому, озвучені порушення у вигляді неповного ведення табелів обліку робочого часу, ненадання доказів вжиття усіх заходів з метою ознайомлення працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, незазначення повних та чітких графіків роботи окремих категорій працівників тощо, приводять суд до висновку про те, що позивач мав змогу самостійно для себе визначити порядок та способи усунення виявлених порушень трудового законодавства. Окрім того, у акті перевірки, за наслідками якого було складено оспорюваний припис, позивач у графі заперечень та зауважень особисто зазначив про підготовку до зборів трудового колективу з метою подальшого внесення змін до колективного договору та правил внутрішнього трудового розпорядку, що свідчить про розуміння позивачем необхідності усунення встановлених порушень законодавства про працю та порядок дій з метою виправлення помилок.
Таким чином, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЗХ/ЛВ/З4026/023622/П від 07 листопада 2025 року, складений Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці стосовно Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради є правомірним, а позовні вимоги про його скасування є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно зі статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до наведених вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, спростовано позовні вимоги та аргументи позивача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 293, 295-297, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
в и р і ш и в :
у задоволенні позову Початкової школи «Арніка» Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Братів Дужих, 12; ЄДРПОУ: 33753722) до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8; ЄДРПОУ: 44778105), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування припису – відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5 п.15 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.