Справа № 357/16284/25
Провадження № 2/357/1945/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В.П.,
секретар судового засідання - Чайка О.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Расторгуєва О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини -

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог.
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 (далі - «Позивач»), в інтересах якої діє її представник, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області (далі - «Третя особа») про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. 
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.
20.09.2008 року сторони зареєстрували шлюб у встановленому законом порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син, ОСОБА_3 . 
06.05.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/3733/16 шлюб між сторонами було розірвано. Даним рішенням суд також стягнув з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Таким чином, з моменту розірвання шлюбу Відповідач був офіційно зобов`язаний матеріально утримувати сина, але своїх обов`язків належним чином не виконує.
На підставі виконавчого листа від 18.05.2016 року № 2/357/1853/16 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 56586309.
Провадження перебуває у стані примусового виконання. У його межах державним виконавцем застосовувалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, зокрема: накладення арешту на все майно боржника; тимчасові обмеження у праві виїзду за кордон та праві керування транспортними засобами (частина дев`ята статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»); передача виконавчих документів за місцем отримання доходу боржником. 
Розрахунок заборгованості по аліментах станом на 09.09.2025 року підтверджує систематичну їх несплату та наявність значної заборгованості Відповідача, що свідчить про тривале ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Указане підтверджується копія постанови про відкриття виконавчого провадження, відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (ЄДР ВП) щодо виконавчого провадження №56586309, копією розрахунку заборгованості по аліментах станом на 09.09.2025 року.
Син сторін постійно проживає з Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт проживання дитини з Позивачем та її виховання останньою підтверджується: 
актом про фактичне проживання осіб від 05.09.2025 року № 7711/20245; 
характеристикою зі школи, яка засвідчує, що дитина навчається в 8-А класі та що у навчальному процесі бере участь лише мати, тоді як Відповідач участі не приймає;
характеристикою КП БМР «Міська служба замовника» від 04.09.2025 року № 407, яка свідчить про проживання Позивача та її сім`ї; 
посвідченням багатодітної сім`ї;
рішенням (довідкою) органу соціального захисту населення.
Зазначені документи підтверджують, що Відповідач фактично не бере участі у вихованні, утриманні та розвитку дитини, тоді як Позивач забезпечує стабільні умови її проживання, навчання і виховання.
Позивач створила належні умови для проживання, розвитку виховання сина.
Чоловік Позивача (вітчим дитини), ОСОБА_4 , не має судимості. що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи Міністерства внутрішніх справ України від 31.08.2025 року. Цей документ має значення не лише для підтвердження відсутності кримінальних ризиків у середовищі проживання дитини, але й для підтвердження стабільності сімейного оточення. Також він є додатковим доказом благонадійності для можливого подальшого звернення із заявою про усиновлення дитини.
З огляду на викладене Позивач просив суд:
позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати.

Історія справи. Заяви та клопотання, показання свідків, позиції учасників справи, думка дитини.
14.10.2025 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області та зобов`язано його подати суду висновок по суті спору (а.с. 51-52).
11.12.2025 року до канцелярії суду надійшло рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 » від 09.12.2025 року №941 (а.с. 72-74).
У всі призначені в межах підготовчого провадження судові засідання, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, Відповідач жодного разу не з`явився, відзиву, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило.
17.12.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 77).

19.03.2026 року у судовому засіданні за клопотанням Позивача було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , яка повідомила суду наступне. Свідок є сусідкою Позивача, проживає у квартирі АДРЕСА_3 , у той час як Позивач мешкає у квартирі АДРЕСА_4 . Відповідача по справі вона не бачила близько 5 років. У той період, коли Відповідач жив із Позивачем він вів себе неадекватно, свідок часто чула їхні крики. У них постійно були якісь сварки. Свідок ніколи не бачила Відповідача разом з дитиною. Позивач завжди сама гуляла з дитиною, а Відповідач часто приходив у нетверезому стані з пляшкою. Відповідач ніколи не провідує сина, не займається ним, не виконує батьківських обов`язків.
19.03.2026 року у судовому засіданні за клопотанням Позивача було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , яка повідомила суду наступне. Свідок є подругою Позивача і знає її з 1993 року. Вона вважає, що Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків ще з моменту вагітності Позивача. Відповідач був не готовий до батьківства, вагітність була тривожною, оскільки Відповідач зловживав спиртними напоями. Так як Відповідач мав проблеми з діабетом, через такий спосіб життя Позивач часто його рятувала. Позивач завжди сама займалася дитиною. Відповідач не вітав дитину з Днем народження, Позивач була одинокою в шлюбі, сама виживала, шукала роботу, надавала дитині належне виховання і догляд. Відповідача свідок бачила останній раз приблизно 1,5 років тому у місці, де вживають спиртні напої, він тоді повернувся з зони проведення бойових дій.
19.03.2026 року у судовому засіданні було з`ясовано думку дитини - ОСОБА_3 щодо спору. ОСОБА_7 пояснив, що він проживає з сестрою, мамою і вітчимом. Останній раз він бачив свого батька в серпні 2025 року, а контактував із ним у вересні 2025 року. У серпні у батька був День народження і він запросив ОСОБА_7 вийти погуляти біля річки. Тоді була мама Відповідача, сам Відповідач та ОСОБА_7 . У вересні сам ОСОБА_7 телефонував Відповідачу та просив відмовитися від батьківства, той погодився, а потім не захотів. Матеріально батько йому не допомагає взагалі, ніколи нічого не дарував, один раз перерахував кошти 4 роки тому. Відповідач не бере участі у його вихованні. Вихованням займається його мати та вітчим. Присутній у залі суду психолог ОСОБА_8 зазначила, що дитина дуже творча, чуттєва, головними у своїй родині він вважає мати та вітчима, звернула увагу, що батько відсутній на зробленому дитиною малюнку його родини.

28.04.2026 року у судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечували. 
У всі призначені по справі судові засідання Відповідач не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву, пояснень, жодних заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило (а.с. 59, 60, 82, 83, 84, 104, 118, 119, 122). 
При цьому, суд вважає Відповідача таким, що був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, оскільки це підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаної адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Днем вручення судової повістки у такому випадку є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 13.05.2024 року у справі №755/4829/23.
У відповідь на телефонний дзвінок до нього Відповідач повідомив, що йому відомо про розгляд даної справи, але він наразі перебуває у Львівській області.
28.04.2026 року у судове засідання представники Третіх осіб не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подала заяву про розгляд даної справи без її участі (а.с. 97).
Згідно зі ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Сторони перебували у шлюбі з 20.09.2008 року. 06.05.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/3733/16 шлюб між сторонами було розірвано. Даним рішенням суд також стягнув з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-15).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11). 
На підставі виконавчого листа від 18.05.2016 року № 2/357/1853/16, виданого на виконання рішення суду від 06.05.2016 року по справі №357/3733/16, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 56586309 (а.с. 16).
Провадження перебуває у стані примусового виконання. У його межах державним виконавцем застосовувалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, зокрема: накладення арешту на все майно боржника; тимчасові обмеження у праві виїзду за кордон та праві керування транспортними засобами (частина дев`ята статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»); передача виконавчих документів за місцем отримання доходу боржником (а.с. 17-22). 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Сидоренко В.Ю. станом на 01.09.2025 року заборгованості Відповідача перед Позивачем із сплати аліментів становить 284571,58 гривень (а.с. 23-26).
Син сторін постійно проживає з Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про фактичне проживання осіб від 05.09.2025 року №7711/20245, характеристикою КП БМР «Міська служба замовника» від 04.09.2025 року № 407, та рішенням Управління соціального захисту населення БМР від 09.08.2024 року (а.с. 27, 29, 30). 
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 учня 8-А класу Шкарівського опорного ліцею-гімназії, мати учня ОСОБА_1 бере активну участь у житті дитини: регулярно відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з учителями, цікавиться успіхами та проблемами дитини. Батько дитини ОСОБА_2 не відвідував батьківські збори, не спілкується з класним керівником та не цікавиться навчанням та позашкільним життям дитини. ОСОБА_3 повністю перебуває під опікою та вихованням матері, яка забезпечує всі потреби дитини. Батько не бере участі у житті дитини, не проявляє інтересу до її навчання, здоров`я та соціалізації (а.с. 28).
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 Позивач уклала шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 12).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 » від 09.12.2025 року №941 позбавлення батьківських прав Відповідача щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.73-74).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року справа №459/3411/18.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно з нормами ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з ч.6 ст.12 Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно з ч.2 ст.15 Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з ч.ч. 1, 2, ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ч. 161 ст. СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 5 статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновки суду.
Враховуючи, що наданими доказами, доводи Позивача про нехтування Відповідачем батьківськими обов`язками щодо утримання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження, суд вважає що є об`єктивні причини для позбавлення Відповідача батьківських прав відносно його сина.
Суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що в найкращих інтересах малолітнього сина сторін ОСОБА_9 буде його проживання саме з його матір`ю - ОСОБА_1 .. 
А тому, позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених сторонами позовних вимог, з урахуванням обраного ними способу захисту права, в найкращих інтересах дитини, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.

Судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, а позовні вимоги задоволено, то вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача (а.с. 42).

3. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 89, 141, 254, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_6 РНОКПП: НОМЕР_4 .
Треті особи:
Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області, місцезнаходження: вулиця Ярослава Мудрого, будинок 15, місто Біла Церква, Київська область, 09117, ЄДРПОУ 04055009. 
Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, місцезнаходження: 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Першотравнева, будинок 8, ЄДРПОУ: 35615529.
Повне судове рішення буде складено не пізніше 11.05.2026 року. 
Суддя    	В. П. Цукуров