Справа № 308/5051/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді     Хамник М.М.,
з участю секретаря судових засідань   Камілли В.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгород в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року у справі №308/3096/20 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю. Вона фактично самостійно забезпечує проживання, виховання, навчання та розвиток дитини. Дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні. 
На даний час позивачка разом із дитиною проживають у Федеративній Республіці Німеччина, де забезпечує належний рівень життя, освіти та розвитку. Дитина відвідує школу в Німеччині та паралельно здобуває освіту в Україні дистанційно, займається спортом (плавання, кінний спорт, вітрильний спорт), а також музикою (фортепіано), що потребує значних фінансових витрат. 
У дитини встановлено хронічне захворювання — цукровий діабет І типу, діагностований у квітні 2023 року, що потребує постійного медичного контролю, застосування інсулінотерапії, спеціальних медичних засобів, дотримання дієти та регулярного моніторингу стану здоров`я.
Щомісячні витрати дитини є значними та обґрунтованими, зокрема:
-витрати на медичне забезпечення (інсулінова помпа, сенсори, канюлі, препарати) — понад 400 євро; 
-спеціальне харчування — близько 100 євро; 
-одяг та взуття — близько 50 євро; 
-освіта, розвиток, спорт — понад 100 євро; 
-інші витрати — щонайменше 100 євро. 
Загалом витрати становлять не менше 800 євро на місяць, що перевищує 40 000 грн.
Відповідач протягом семи років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини та не підтримує з нею жодного зв`язку з листопада 2018 року. 
Відомо, що відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає за цією адресою з листопада 2018 року. Зазначене житло належить матері позивача (бабусі дитини). 
Ці обставини підтверджують відсутність реального місця проживання відповідача за вказаною адресою. Крім того, відповідач не цікавиться життям дитини, не вітає її, не бере участі у її розвитку, а його спілкування має характер психологічного тиску
З урахуванням того, що відповідач може отримувати як офіційні, так і неофіційні доходи, а також з метою забезпечення стабільності утримання дитини, вважаю за доцільне визначити аліменти у комбінованому способі — у частці від доходу з встановленням гарантованого мінімального розміру.
На думку позивача, такий підхід відповідає принципу найкращих інтересів дитини та забезпечує баланс між стабільністю та справедливістю.
У зв`язку з чим, просить суд:
- змінити спосіб та розмір аліментів, визначених рішенням суду від 02.10.2020. 
- встановити аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до законодавства. 
- стягнення аліментів здійснювати з дня подання позову і до повноліття дитини.
Ухвалою суду від 03.04.2026 року позов було залишено без руху на надано строк для усунення недоліків, які було усунуто заявою позивача від 10.04.2026 року.
Також 10.04.2026 року позивачем було подано клопотання про долучення доказів, в якому просила долучити до матеріалів справи письмовий доказ — відповідь військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2025 року та врахувати зазначені у ньому обставини під час розгляду справи.
22.04.2026 року позивачем було подано клопотання про витребування доказів, в якому просила суд витребувати інформацію щодо ОСОБА_2 , а саме: 
- у Міністерство оборони України — щодо проходження військової служби, місця служби або звільнення; 
- у Військова служба правопорядку у Збройних Силах України — щодо перебування у розшуку у зв`язку із самовільним залишенням військової частини; 
- у Національна поліція України — щодо можливого перебування у розшуку та наявності відповідних обліків.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Також даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у справі. 
29.04.2026 року через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою суду від 05.05.2026 року.
29.04.2026 року через підсистему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про надання доступу до довідки Ужгородської міської ради.
30.04.2026 року позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому вона зазначила, що оскільки раніше подане нею клопотання про витребування доказів було залишено судом без задоволення у зв`язку з недостатнім обґрунтуванням неможливості самостійного отримання відповідної інформації, вважає за доцільне повідомити, що на даний час вона перебуває за межами України, що об`єктивно ускладнює можливість особистого звернення до державних органів. Водночас навіть державна виконавча служба, яка має відповідні повноваження, не змогла встановити достовірні відомості щодо місця перебування, проходження служби та фактичного статусу відповідача. Вважає, що нею вжито всі можливі заходи для самостійного отримання відповідної інформації, однак отримати її без залучення суду є об`єктивно неможливим, оскільки така інформація міститься у державних органах та надається виключно на офіційні запити суду. 
Враховуючи те, що клопотання про витребування доказів подано з пропуском строку, визначеного ч.2 ст.83 ЦПК України, таке підлягає залишенню без задоволення відповідно до ч.1 ст.84 цього ж Кодексу.
18.05.2026 року позивачем подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою суду від 19.05.2026 року.
20.05.2026 року позивачем через підсистему «Електронний суд» подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила:
- пункт 3 прохальної частини позовної заяви викласти у наступній редакції: «Встановити аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до законодавства України». 
- допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій формі 10000 грн. 
Відповідач у судовому засіданні зазначив, що його дохід за місяць складає близько 20000 грн. У нього на утриманні є ще одна дитина, яка народилась в другому шлюбі, тому вважає обгрунтованим розмір аліментів у сумі 4500-5000грн.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, встановивши обставини справи та доведеність їх доказами, які оцінені судом кожен зокрема та всі разом у сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є позивачка – ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.04.2018 року.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2020 року у цивільній справі №308/3096/20 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду – з 26.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно довідки Практики дитячої та підліткової медицини Спеціалізованої практики з діабетології для дітей та підлітків від 29.01.2025 року у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вивлено діабет І-типу, який потребує регулярного введення інсуліну. 
За положеннями ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про зміну розміру та способу стягнення аліментів шляхом зміни розміру їх присудження.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Одним із найважливіших правових документів, які стосуються захисту прав дітей, є Конвенція про права дитини. Україна також ратифікувала цю Конвенцію, взявши на себе зобов`язання докладати всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Дитина має право на піклування своїх батьків (стаття 7).
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року §54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року §100).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Отже, у даному випадку наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів.
Законодавство не містить імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, і за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження.
Згідно зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч.1-3).
Аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову з урахуванням обставни справи, а також того, що обов`язок з утримання дітей покладається на обох батьків. Відтак розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивача становить 6500грн.
За змістом ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
На підставі статті 141 ЦПК з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 гривень, від сплати якого позивач звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 7, 18, 181, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів - задоволити частково.
Змінити розмір стягнення аліментів визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2020 року у справі №308/3096/20.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот гривень) грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпастького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Сторони у справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , тимчасове місце проживання: Федеративна Республіка Німеччина, м.Мюнстер,.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , інші засоби зв`язку - відсутні.

Повний текст рішення суду складено 28.05.2026 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області         М.М. Хамник