Справа №: 398/2028/24	

провадження №: 2/398/92/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"21" квітня 2026 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області 
в складі: головуючого судді Стручкової Л.І.,
з участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю., 
представника позивача Тригубенка В.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.09.2021 року на загальну суму 52 024,86 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2021 Відповідач підписала власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодила наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна GOLD»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п.1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). На підставі укладеного Договору Відповідач отримала платіжний інструмент кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії – 08/25, тип - Картка «Універсальна GOLD», згодом, додатково отримала кредитну картку номер НОМЕР_2 , строк дії – 11/26, тип - Картка «Універсальна GOLD», що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції, користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в результаті чого станом на 01.04.2024 року виникла заборгованість в розмірі 52 024,86 грн., яка складається з: 41 758,43 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 266,43 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Свою поведінку відповідач пояснює «спірними операціями», які були проведені по її кредитній картці номер – НОМЕР_1 за 26.05.2023 р. В ході перевірки, службою безпеки банку було встановлено наступні обставини. 21.05.2023 зафіксовано вхід в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 клієнтки ОСОБА_1 . Для входу до системи Приват24 клієнт повинен ввести логін та пароль. Логін — це номер мобільного телефону клієнта. Пароль — унікальна послідовність із символів і цифр, яка відома лише клієнту. Вхід до аккаунту Приват24 клієнтки ОСОБА_1 , був здійснений з нетипового пристрою, але був підтверджений за допомогою дзвінка на фінансовий номер телефона клієнта. За допомогою особистого кабінету Приват24 клієнтки ОСОБА_1 було здійснено прив`язку кредитної картки №5168742242619959 до сервісу безконтактної оплати Google Pay. Зауважимо, що під час здійснення цієї операції, клієнту надсилалось повідомлення у особистий кабінет Приват24 та на електронну пошту. За допомогою сервісу безконтактної оплати Google Pay було проведено декілька транзакцій по карті №5168742242619959 - Зняття готівки у банкоматі, Покупка товару та Зняття готівки на касі. Під час службової перевірки, аналізом даних фотоматеріалів встановлено, що кошти знімає особа, яка візуально схожа на громадянина ОСОБА_2 . Відносно протиправних дій ОСОБА_2 . Банком було направлено три звернення в поліцію. Серед потерпілих клієнтів, яких було вказано в звернені була і ОСОБА_1 . Зазначені звернення було приєднано до кримінального провадження, відкритого за ч.3 ст.190 КК України. На теперішній час обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 , скеровано до суду. Справу №214/546/24 по обвинуваченню ОСОБА_2 розглядають в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що «спірні» фінансові операції було зроблено внаслідок самостійного розголошення клієнткою ОСОБА_1 , логіну і паролю та надання підтвердження входу в Приват24. Оскільки клієнт зобов`язаний не передавати третім особам логін, пароль та інші дані для входу до Приват24, вина Банку в несанкціонованному знятті коштів з рахунку ОСОБА_1 відсутня, вважають, що ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а тому просять позов задовольнити.
Ухвалою суду від 01.05.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Представник позивача ОСОБА_3 (а.с.67) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав викладених в письмових заявах по суті справи. Додатково суду пояснив, що позивач здійснює підприємницьку діяльність та надавала дані своєї банківської карти стороннім особам. Саме з вини відповідача відбулися "спірні" фінансові операції, оскільки вона допустила розголошення логіну і паролю та надала підтвердження входу в Приват24. Наголошує, що саме клієнт зобов`язаний не передавати третім особам логін, пароль та інші дані для входу до Приват24.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та користувалася їх послугами. Банк самостійно збільшив кредитний ліміт і продовж півгодини ці гроші були зняті шахраями. 26.05.2023 року з її кредитного рахунку відбулося несанкціоноване списання грошових коштів в м. Кривий Ріг. За цим фактом порушено кримінальну справу та ведеться досудове розслідування, її визнано потерпілою особою. На її звернення служба безпеки банку повідомили, що відбувся вхід в її акаунт і тепер вимагають повернення викрадених грошей. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Вислухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «ПриватБанк» та отримує банківські послуги. Підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 02.09.2021 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг.
З виписки за договором б/н за період 01.09.2021 - 01.04.2024 вбачається, що 26.05.2023 року з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснено зняття готівки (з комісією за зняття готівки) в банкоматі та магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованих по АДРЕСА_1 , а саме: 1000,00 грн., 11,70 грн., 4800,00 грн., 20000 грн., 600,00 грн., 14600,00 грн., на які у подальшому було здійснено нарахування відсотків за кредитним договором.
В той же день, 26.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського РВП ГУНП з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а саме заволодіння грошовими коштами в сумі 42000 грн. з банківської карти НОМЕР_1 .
09.06.2023 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за ч.4 ст.185 КК України, номер кримінального провадження 12023121060001013.
Постановою слідчого від 27.05.2023 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.
На теперішній час досудове слідство у кримінальному провадженні триває.
Банк на звернення ОСОБА_1 повідомив, що не має можливості повернути грошові кошти, та запевнив, що намагатиметься ефективно співпрацювати з правоохоронними органами, сприяти щонайскорішому розгляду даної справи.
З повідомлення Банку також вбачається, що здійснення операцій було вчинено за допомогою карти, яка була додана до сервісу Google Pay саме 26.05.2023 року.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що 26.05.2023 року, в короткий проміжок часу, банківську карту ОСОБА_1 було додано до сервісу Google Pay, та знято готівку декількома транзакціями. Виявивши неправомірне списання грошових коштів з банківської карти, відповідач одразу звернулася до правоохоронних органів та банківської установи., тобто вжила всі можливі заходи.
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.
Згідно зі ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України, саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище.
Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не доведено, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
У постанові від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22 Верховний Суд зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 29.03.2024 року в справі 456/4026/21 та від 31.07.2024 року в справі 953/5904/22.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт того, що ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно зі ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 зазначено, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин.
Фізичні особи - позичальники у більшості випадків є більш слабкою стороною цивільних кредитних відносин, оскільки банки фактично визначають умови договорів, і, в такому випадку, економічна та юридична свобода укладення договору не завжди співпадають.
Як роз`яснив КЦС ВС в постанові від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16: «За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Як роз`яснив Верховний Суд в своїй постанові від 13.05.2020 у справі №219/1704/17 суд при оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищим, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. Тому, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Крім того, тягар доказування обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року, справа №489/1649/17, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Зважаючи на те, що відповідач виявивши безпідставне списання (зняття) коштів, звернулася до правоохоронних органів та повідомила про цей факт банк, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_1 , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 – 81, 141, 258, 259, 263 – 265, 268,354,355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Судове рішення проголошено 21.04.2026 року.
Повне судове рішення складено 24.04.2026 року.

Суддя: Л.І. Стручкова