номер провадження справи 26/54/24

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 Справа № 908/1836/24(908/1726/25)
м.Запоріжжя Запорізької області 

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали господарської справи
за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк”, код ЄДРПОУ 23697280 (03087 Україна, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1)
до відповідачів: 1/  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ); 2/  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) 
про визнання недійсним договору

в межах справи № 908/1836/24
про неплатоспроможність Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 
кредитори – 1/ Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Запорізькій області 
2/ ОСОБА_2 
3/ Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк “Укргазбанк”
керуючий реструктуризацією - арбітражний керуючий Швець Д.І. 

Представники сторін:
від позивача – Кузнєцова М.І.
від відповідача-1 – Чалаплюк С.В.
від відповідача-2 – не з`явився

УСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області 05.06.2025 через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк” до відповідачів: ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору для розгляду в межах справи № 908/1836/24 про неплатоспроможність відповідача-1.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.06.2025 позовну заяву розподілено судді Юлдашеву О.О.
Ухвалою суду від 27.06.2025 прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк” до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору, для розгляду в межах справи № 908/1836/24 про неплатоспроможність відповідача-1, відкрито провадження з розгляду позовної заяви; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.07.2025 о/об 10:15 год.
До суду 28.07.2025 через систему “Електронний суд” надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні представником позивача заявлено усне клопотання про призначення у справі судової експертизи.
Ухвалою від 29.07.2025 справу № 908/1836/24(908/1726/25) ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, у підготовчому засіданні 29.07.2025; підготовче засідання у справі призначено на "04" вересня 2025 р. об 11:30.
До суду 05.06.2025 через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Позивача про призначення у справі судової експертизи.
Ухвалою від 04.09.2025 призначено у справі № 908/1836/24(908/1726/25) судову експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; провадження у справі зупинено на час проведення судової почеркознавчої експертизи (до отримання результатів експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Запорізької області).
До суду через систему “Електронний суд” 09.03.2026 року надійшов лист Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України у справі № 908/1836/24(908/1726/25) з додатком – клопотанням експертів № 4711-25, в якому експерти просять надати: - Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014р.; - Акт виконаних робіт за договором від 10.06.2014 року про надання правової допомоги, датований 30.09.2019р. тощо.
Ухвалою від 02.04.2026 поновлено провадження у справі № 908/1836/24(908/1726/25); судове засідання для розгляду клопотань Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України призначено на 14.04.2026р. о 10-45; зобов`язано сторін надати суду оригінали досліджуваних документів, а саме: - Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014р.; - Акт виконаних робіт за договором від 10.06.2014 року про надання правової допомоги, датований 30.09.2019р.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, ухвала суду від 02.04.2026 не виконана.
У підготовчому засіданні 14.04.26 судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.
Випадків, що є підставами для відкладення підготовчого засідання та оголошення перерви у підготовчому засіданні, які передбачені ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, судом не встановлені.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.
Розгляд справи по суті призначено на 23.04.2026 р. о 13:30 год.
23.04.2026 в судове засідання з`явилися представник Позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк” та представник Відповідача-1 адвокат Чалаплюк С.В. Відповідач-2 в судове засідання не з`явився та 22.04.2026 через систему “Електронний суд” направив заяву про розгляд справи без його участі та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
У судовому засіданні 23.04.2026 судом в порядку ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. 
В обґрунтування позову Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк “Укргазбанк” зазначило, що укладення між ОСОБА_1 із адвокатом Бахмутом Михайлом Сергійовичем договору від 10.06.2014 про надання правової допомоги не було спрямоване на настання реальних наслідків, а здійснене виключно з метою ухилення від виконання зобов`язань перед Банком, зменшення платоспроможності Боржника, унеможливлення проведення розрахунків з його кредиторами, включення до реєстру кредиторів штучно створених вимог.
Позивач зазначив, що на підставі договору про надання правової допомоги від 10.06.2014 Бахмутом М.С. були надані послуги Малик Т.М. на загальну суму 800 000, 00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 30.09.2019, які ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.09.2024 по справі №908/1836/24 за результатами розгляду заяв кредиторів суд визнав та включив до реєстру. 
Позивач заперечує надання послуг за вказаним оспорюваним договором в повному обсязі, посилаючись на його фіктивність. Зазначає, що правочин має сумніви стосовно відповідності укладених документів нормам чинного законодавства, ставить під сумнів обсяг виконаних робіт (наданих послуг) та вартість послуг адвоката, стверджує, що характер поведінки Відповідачів свідчить, що договір не укладався з метою його реального виконання, а використовується як інструмент штучного формування кредиторських вимог. 
Позивач обґрунтував свої вимоги приписами Цивільного кодексу України, які регулюють правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, зокрема статтями 215 та 234 ЦК України вказуючи на фіктивність правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зазначає, що заявлені вимоги мають ознаки фіктивності та здійснені з метою ухилення від виконання зобов`язань перед банком та іншими кредиторами, зменшення платоспроможності боржника, унеможливлення проведення розрахунків з його кредиторами, включення до реєстру кредиторів штучно створених вимог та формування на зборах кредиторів вирішальної кількості голосів. 
З метою доказування фіктивності оспорюваного правочину Позивачем заявлялось клопотання про призначення у справі судової експертизи, на яку поставлено питання:
1) Чи відповідає давність укладення Договору про надання правової допомоги, датованого 10.06.2014, вказаній у Договорі даті, а саме - 10 червня 2014 року?
2 Якщо не відповідає, то яка фактична давність укладення договору про надання правової допомоги, датованого 10.06.2014?
3) Чи міг Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014, бути створений пізніше?
4) Чи піддавався Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014, штучному старінню?
5) Чи відповідає давність укладення Акту виконаних робіт, датованого 30.09.2019,
вказаній у Акті даті, саме 10 вересня 2019 року?
6) Якщо не відповідає, то яка фактична давність укладення Акту виконаних робіт, датованого 30.09.2019?
7) Чи міг Акт виконаних робіт, датований 30.09.2019, бути створений пізніше?
8) Чи піддавався Акт виконаних робіт, датований 30.09.2019, штучному старінню?
В силу приписів ст. 16 ЦК України Позивач визначив належним способом захисту своїх прав та інтересів визнання недійсним правочину, а саме Договору про надання правничої допомоги від 10.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій останній заперечив проти позовних вимог та зазначив про чинність, дійсність оспорюваного договору, про його фактичне виконання протягом 2014-2019 років. Відповідач-2 зазначив, що оригінал зазначеного договору міститься у матеріалах кримінального провадження у справі № 317/3933/14-к, яка розглядалася Запорізьким районним суд Запорізької області та в подальшому переглядалася апеляційним та Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду. Наявність договору в матеріалах судової справи підтверджує його укладення у встановленій законом формі та використання як належного доказу повноважень адвоката.
Відповідач-2 зазначив, що інформація про здійснення представництва інтересів клієнта є публічно доступною та міститься на офіційному вебпорталі Судова влада України у розділі «Стан розгляду справ», що додатково підтверджує реальність правовідносин між адвокатом та клієнтом.
Також Відповідач-2 зазначив, що Позивач не є стороною спірного договору, останній, жодним чином не порушує прав та обов`язків позивача, оспорюваний договір було укладено із дотриманням вимог закону. Доводи Позивача спростовуються тим, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться відомості про участь адвоката Бахмута М.С. у кримінальних справах №317/4469/14-к та 317/3933/14-к, розгляд яких тривав до 2019 року, в зв`язку з переглядом їх судами апеляційної та касаційної інстанції та за якими адвокатом досягнуто позитивного результату, зокрема виправдання підзахисної.
Відповідач-2 зазначає, що визнання договору недійсним, фактично ставить під сумнів законність судових рішень по кримінальним справам №317/4469/14-к та 317/3933/14-к. 
Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не надала. Представник Відповідача-1 адвокат Чалаплюк С.В. під час розгляду справи заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що оскаржуваний договір був предметом розгляду під час розгляду заяви ОСОБА_2 про грошові вимоги до боржника в підготовчому засіданні і Позивач мав можливість їх заперечувати, при цьому Позивач оскаржував до апеляційного суду ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.09.2024 по справі №908/1836/24 за результатами розгляду заяв кредиторів.
Крім того, представник відповідача-1 зазначив, що підтвердженням виконання зобов`язань за оспорюваним договором є досягнення адвокатом Бахмутом М.С. позитивного результату у кримінальній справі №317/3933/14-к. В якій ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч.4 та ст. 191 ч.5 КК України визнано невинуватою та виправдано, що стало підставою для спростування вимог за цивільним позовом на суму 500 000, 00 доларів США.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.07.2024 відкрито провадження у справі №908/1836/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . 
Зазначеною ухвалою введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а також призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Швеця Д.І.
У подальшому ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.09.2024, постановленою за результатами попереднього судового засідання, визнано грошові вимоги кредиторів до боржника, а саме: Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Запорізькій області у розмірі 36 788,74 грн. основного боргу з першою чергою задоволення, та 6 056,00 грн. судового збору – враховуються позачергово, ОСОБА_2 у розмірі 1 389 834, 99 грн. основного боргу з другою чергою задоволення, та 6 056,00 грн. судового збору – враховуються позачергово, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк” у розмірі 3 665 622, 57 грн. основного боргу з другою чергою задоволення, та 4 844, 80 грн. судового збору – враховуються позачергово.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 року, зокрема, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк “Укргазбанк” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.09.2024, постановлену за результатами попереднього судового засідання у справі № 908/1836/24, залишено без задоволення та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.09.2024, постановлену за результатами попереднього судового засідання у справі № 908/1836/24, залишено без змін.
05.06.2025 через систему “Електронний суд”, для розгляду в межах справи №908/1836/24 про неплатоспроможність відповідача-1, надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк” до відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору про надання правової допомоги від 10.06.2014 укладеного між Малик (Фін) Тетяною Михайлівною та адвокатом Бахмутом Михайлом Сергійовичем.
Фактично, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із реалізацією кредитором свого права на задоволення грошових вимог у процедурі неплатоспроможності боржника за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна боржника, та стосуються правомірності формування складу кредиторських вимог.
Зазначений спір має характер похідного від процедури неплатоспроможності та спрямований на захист майнових інтересів кредитора у відповідній процедурі, зокрема щодо недопущення включення до реєстру вимог кредиторів заборгованості, яка, на думку позивача, виникла на підставі недійсного правочину.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема шляхом визнання правочину недійсним.
Реалізуючи вказане право, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» обрало спосіб захисту у вигляді звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання правової допомоги від 10.06.2014.
Разом з тим, суд зазначає, що обраний спосіб захисту має бути належним та ефективним, тобто таким, що здатний відновити порушене право або інтерес позивача, а також відповідати змісту порушеного права та характеру правовідносин.
З огляду на правову природу спірних правовідносин у процедурі неплатоспроможності, належність обраного способу захисту підлягає оцінці з урахуванням того, чи спрямований такий спосіб на реальне усунення порушення прав кредитора, зокрема шляхом впливу на склад та обсяг визнаних вимог кредиторів.
Водночас саме по собі звернення з позовом про визнання правочину недійсним не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності передбачених законом підстав недійсності такого правочину, а також причинно-наслідкового зв`язку між укладенням оспорюваного правочину та порушенням його прав як кредитора.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, який зазначає, що застосування способу захисту у вигляді визнання правочину недійсним можливе лише за умови доведення факту порушення суб`єктивного права позивача та наявності передбачених законом підстав недійсності правочину.
Отже, при вирішенні даного спору суд повинен встановити не лише формальну наявність оспорюваного правочину, але й перевірити доведеність обставин, які свідчать про його недійсність, а також наявність порушення прав позивача саме цим правочином.
Позивач обґрунтував позовні вимоги приписами ст. 234 ЦК України вказуючи на фіктивність правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. В якості доказу фіктивності, оспорюваного правочину, Позивачем заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи.
Ухвалою суду від 04.09.2025 зазначене клопотання Позивача задоволено та призначено у справі № 908/1836/24(908/1726/25) судову експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (49000, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Січеславська набережна, будинок 17 офіс 801). 
На вирішення експертів поставлено наступні питання:
1) Чи відповідає давність укладення Договору про надання правової допомоги, датованого 10.06.2014, вказаній у Договорі даті, а саме - 10 червня 2014 року?
2) Якщо не відповідає, то яка фактична давність укладення договору про надання правової допомоги, датованого 10.06.2014?
3) Чи міг Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014, бути створений пізніше?
4) Чи піддавався Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014, штучному старінню?
5) Чи відповідає давність укладення Акту виконаних робіт, датованого 30.09.2019,
вказаній у Акті даті, саме 10 вересня 2019 року?
6) Якщо не відповідає, то яка фактична давність укладення Акту виконаних робіт, датованого 30.09.2019?
7) Чи міг Акт виконаних робіт, датований 30.09.2019, бути створений пізніше?
8) Чи піддавався Акт виконаних робіт, датований 30.09.2019, штучному старінню?
04.03.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України у справі № 908/1836/24(908/1726/25) з додатком – клопотанням експертів № 4711-25 (що складено 02.03.2026р.)., в якому експерти просять надати оригінали досліджуваних документів, а саме: - Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014р.; - Акт виконаних робіт за договором від 10.06.2014 року про надання правової допомоги, датований 30.09.2019р. Експерти звертають увагу, що за копіями документів неможливо встановити вид фарбувальної речовини та вирішити питання давності. 
Крім того експерти Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України просили суд надати дозвіл на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваних та порівняльних) документах, а також фрагментів паперу, без пошкодження змісту самих документів.
Ухвалою суду від 02.04.2026 поновлено провадження у справі № 908/1836/24(908/1726/25). Судове засідання для розгляду клопотань Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України призначено на 14.04.2026р. о 10-45. 
Зобов`язати сторін надати суду оригінали досліджуваних документів, а саме:
- Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014р.;
- Акт виконаних робіт за договором від 10.06.2014 року про надання правової допомоги, датований 30.09.2019 р.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, ухвала суду від 02.04.2026 не виконана.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі зазначеного договору Адвокат Бахмут М.С., під час надання правової допомоги та інформаційно-консультаційних послуг в період з 10.06.2014 р. по 30.09.2019 р. під час захисту прав та інтересів Клієнта – Малик (Фін) Т.М. у кримінальних справах: 317/4469/14-к, 317/3933/14-к, надав наступні послуги:
· Опрацювання документів, надання консультацій, складання заяв (клопотань), адвокатських запитів - витрачено 108 трудо-годин.
· Здійснення захисту прав та інтересів Клієнта під час розгляду справ у суді – витрачено 192 трудо-години.
30.09.2019 року між адвокатом Бахмут М.С. та ОСОБА_1 підписано акт виконаних робіт за договором від 10.06.2014 р. про надання правової допомоги.
Згідно з вказаним актом сторони погодили, що вартість наданих правових послуг становить 800 000,00 грн, послуги прийняті клієнтом без зауважень, а строк остаточного розрахунку визначено до 01.01.2020.
Факт надання адвокатом Бахмутом М.С. правової допомоги у кримінальних провадженнях № 317/4469/14-к та № 317/3933/14-к, які зазначені в акті виконаних робіт, підтверджується відповідними судовими актами, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Крім того, реальність та результативність наданої правової допомоги підтверджується досягненням адвокатом Бахмутом М.С. позитивного процесуального результату у кримінальному провадженні № 317/3933/14-к, у межах якого ОСОБА_1 , обвинувачена у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 5 ст. 191 КК України, була визнана невинуватою та виправдана.
Зазначене, у свою чергу, мало істотне правове значення, оскільки виправдувальний вирок став підставою для відхилення цивільного позову на суму 500 000,00 доларів США.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності відповідно до вимог статей 73– 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 627 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За ст. 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Як вольова дія, правочин є поєднанням волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13).
Тлумачення, як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
В судовій практиці зауважувалось, що недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. ст. 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст.ст. 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом не допускається (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23)).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним. Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (пункти 108, 115, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24)).
Позивач обґрунтував позовні вимоги приписами ст. 234 ЦК України вказуючи на фіктивність правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. В якості доказу фіктивності, оспорюваного правочину, Позивачем заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи. Судом задоволено клопотання Позивача та призначена комплексна судова технічна експертиза документів.
04.03.2026 Дніпровський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України направив клопотання експертів № 4711-25, в якому експерти просили надати оригінали досліджуваних документів, а саме: - Договір про надання правової допомоги, датований 10.06.2014р.; - Акт виконаних робіт за договором від 10.06.2014 року про надання правової допомоги, датований 30.09.2019 р., а також надати дозвіл на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваних та порівняльних) документах, а також фрагментів паперу, без пошкодження змісту самих документів.
Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 4 ст. 103 ГПК України якщо експертне дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей: призначений судом експерт має одержати на його проведення відповідний дозвіл суду, який оформляється ухвалою; залучений учасником справи експерт має повідомити відповідного учасника справи про наслідки проведення експертного дослідження, передбачені цим Кодексом, та одержати у такого учасника письмовий дозвіл на його проведення. Відповідачі не надали дозволу на використання спеціальних методів дослідження, таким чином експертне дослідження проведене не було.
За приписами частини 4 статті 102 ГПК України у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).
19.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідна правова позиція викладена в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 910/13106/20.
Факт надання адвокатом Бахмутом М.С. правової допомоги у кримінальних провадженнях № 317/4469/14-к та № 317/3933/14-к, зазначених в акті виконаних робіт, підтверджується відповідними судовими рішеннями, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Вказані судові рішення є належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону, які підтверджують участь адвоката у відповідних кримінальних провадженнях та фактичне надання правової допомоги клієнту.
Оцінивши зазначені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що обставини надання правової допомоги, на які посилаються відповідачі як на підставу своїх заперечень, є доведеними.
Суд також виходить із того, що відповідно до принципу змагальності сторін та положень статей 73– 79 Господарський процесуальний кодекс України, обставина вважається доведеною, якщо надані на її підтвердження докази є більш вірогідними, ніж докази, подані на її спростування.
У цьому зв`язку суд застосовує стандарт доказування “переваги більш вагомих доказів” (balance probabilities), відповідно до якого суд приходить до висновку про існування певної обставини у разі, якщо її наявність є більш ймовірною, ніж її відсутність.
З огляду на наведене, суд встановив, що подані відповідачами докази є більш вірогідними, узгоджуються між собою та підтверджують фактичне виконання договору, тоді як доводи позивача щодо відсутності надання правової допомоги не підтверджені належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.
Таким чином, відповідачами доведено реальність виконання договору про надання правової допомоги, що виключає можливість визнання такого правочину фіктивним. 
Крім того, суд критично ставиться до доводів Позивача, щодо фактичного не погодження останнього з вартістю наданих послуг, більш того з розрахунками кредиторських вимог викладених Відповідачем-2 в заяві про грошові вимоги кредитора до боржника. 
З цього приводу суд звертає увагу на те, що оспорюваний позивачем правочин вже був предметом дослідження під час розгляду заявлених кредиторських вимог у справі про банкрутство ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що саме на підставі договору про надання правової допомоги від 10.06.2014 до складу кредиторських вимог боржника включено вимоги ОСОБА_2 , що підтверджується ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.09.2024, постановленою за результатами попереднього судового засідання у справі № 908/1836/24.
Зазначена ухвала була предметом апеляційного перегляду, з ініціативи Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», за результатами якого постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Таким чином, обставини, пов`язані з наявністю та правовою природою зобов`язання, що виникло на підставі вказаного договору, вже були предметом судового розгляду та отримали належну правову оцінку судом.
Враховуючи викладене, звернення позивача з даним позовом фактично спрямоване на повторну оцінку обставин, які вже були предметом судового розгляду та отримали належну правову оцінку, що свідчить про спробу досягнення нового вирішення спору поза межами встановлених процесуальним законом процедур перегляду судових рішень.
З огляду на наведене, такі дії позивача не узгоджуються з принципами правової визначеності та стабільності судових рішень і не можуть бути підставою для задоволення позову.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачем у справі не доведено, а господарським судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним договору про надання правничої допомоги від 10.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Бахмутом Михайлом Сергійовичем.
Ураховуючи встановлені судом обставини, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на Позивача. 
Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст судового рішення складено та підписано 01.06.26.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.