ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 Справа № 914/3914/25 
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Сапфір Інвест”, м. Київ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Собото”, м. Львів,
про стягнення 792'830,11 грн безпідставно набутих коштів.
Суддя Б. Яворський, 
при секретарі О. Муравець.
Представники сторін: 
від позивача: Д. Левицький, 
від відповідача: не з`явився.
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю “Сапфір Інвест” подано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю “Собото” про стягнення 792'830,11 грн безпідставно набутих коштів. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.12.2025 справу №914/3914/25 передано на розгляд судді Б. Яворському. 
Ухвалою від 29.12.2025 суд залишив без руху позовну заяву та надав позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем допущених недоліків, ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана сторонам засобами електронного зв`язку та отримана відповідачем 12.01.2026, докази про що знаходяться в матеріалах справи. 
У підготовчому засіданні 05.05.2026 суд постановив закрити підготовче провадження та призначив справу № 914/3914/25 до судового розгляду по суті. 
Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.
Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. 
Відповідач у підготовчі та судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлялися про усі засідання у даній справі, з заявами та клопотаннями не звертався.
Аргументи позивача.
Позивач зазначає, що 03.06.2025 та 06.06.2025 за платіжними інструкціями №№1025, №1431, №1432, №№1028-1031 та №1033 відповідачу помилково перераховано (невірно зазначено отримувача платежу) грошові кошти у загальному розмірі 792830,11 грн в якості оплати за будівельні матеріали. Вказану суму просить суд повернути на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки договорів, які були б укладені і відповідно були підставою для перерахування коштів між ТОВ «САПФІР ІНВЕСТ» і ТОВ «СОБОТО», не існує. 
Аргументи відповідача. 
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався. 
Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі та подальші засідання суду, однак він жодного разу не з`являвся до суду, щодо позову не висловив свою позицію, тому суд розглянув справу за його відсутності. 
У судовому засіданні 25.05.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Товариством з обмеженою відповідальністю «САПФІР ІНВЕСТ» з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 в AT КБ «ПРИВАТБАНК» та розрахункового рахунку № НОМЕР_2 в AT «КРЕДОБАНК» на підставі платіжних інструкцій №1025 від 03.06.2025 на суму 23139,22 грн, №1431 від 03.06.2025 на суму 57800,00 грн, №1432 від 03.06.2025 на суму 108196,70 грн, №1028 від 06.06.2025 на суму 110723,98 грн, №1029 від 06.06.2025 на суму 133019,86 грн, №1030 від 06.06.2025 на суму 132695,21 грн, №1031 від 06.06.2025 на суму 125195,14 грн та №1033 від 06.06.2025 на суму 102060,00 грн (із зазначенням призначення платежу: "Оплата за будівельні матеріали») було помилково перераховано на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СОБОТО», грошові кошти у загальному розмірі 792830,11 грн. 
Позивач стверджує, що між сторонами договір, на підставі якого він здійснив перерахування вказаної суми коштів, не укладався, у зв`язку з чим безпідставно одержані кошти підлягають поверненню. 
04.12.2025 позивач звернуся до відповідача з вимогою № 23 про повернення безпідставно набутих коштів, яка відповідачем не отримана та повернулася відправнику. 
Оскільки відповідач не повернув позивачу грошові кошти у сумі 792830,11 грн, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 792830,11 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
ОЦІНКА СУДУ.
Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).
Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Матеріалами справи підтверджено факт перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у загальному розмірі 792830,11 грн. (платіжні інструкції №№1025, №1431, №1432 від 03.06.2025 та №№1028-1031 та №1033 від 06.06.2025). Відповідачем не спростовано, та не доведено підставності отримання вказаних грошових коштів.
Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Згідно зі ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання неукладеного договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.
Як вказує позивач, а також матеріали справи не містять доказів зворотного, між сторонами не було укладено договору у будь-який спосіб, а відтак і виникнення договірних зобов`язань з відповідачем, тобто посилання позивача на приписи ст.1212 ЦК України, є обґрунтованими та належним чином доведеними.
В свою чергу, відповідачем, у відповідності до приписів чинного процесуального закону, не спростовано належними та допустимими доказами викладені у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем спірних грошових коштів. Жодних документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем також не надано.
Таким чином, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 792830,11 грн., з урахуванням приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем.
З огляду на викладене, суд визнає правомірною та обґрунтованою вимогу позивача про повернення безпідставного перерахованих відповідачу грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 792830,11 грн безпідставно набутих грошових коштів підлягають задоволенню у повному обсязі.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується квитанцією №4814-3180-8174-5123 від 21.12.2025 на суму 11'892,45 грн. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то судовий збір покладається на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Собото” (79026, м. Львів, вул. Володимира Великого, 31; ідентифікаційний код 40346748) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сапфір Інвест” (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21; ідентифікаційний код 39940403) 792 830,11 грн безпідставно набутих грошових коштів та 11'892,45 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 01.06.2026.

Суддя Яворський Б.І.