КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1720/18
Провадження № 2/488/33/25
РІШЕННЯ
Іменем України

20.10.2025 року          м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Щеглової Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Чемерової Н.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 в залі суду, його представника адвоката Мезінова О.Г., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бондаренка І.О. – в режимі ВКЗ, представника відділу ДВС Кириляна С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві у режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 02.02.20218, відновлення становища, яке існувало до їх прийняття шляхом визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом, у якому просив визнати незаконними та скасувати складені 02.02.2018 головним державним виконавцем Корабельного відділу ДВС міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Брагою Олександром Олександровичем постанову та акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, якими ОСОБА_2 передані:
- 1/2 частка садового будинку, загальною площею 67,5 кв. м та 1/2 частка земельної ділянки, загальною площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частка трикімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .
Також позивач просив відновити становище, яке існувало до видання державним виконавцем оскаржуваних постанови та акту шляхом визнання права власності за позивачем на вказане вище нерухоме майно.
У обґрунтування позову зазначав, що в межах здійснення зведеного виконавчого провадження № 53300548 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, державний виконавець виніс постанову про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та склав відповідний акт про передачу майна в рахунок погашення боргу.
Позивач вважає, що оскаржувані постанова та акт порушують його право власності на належне йому нерухоме майно, оскільки вилучення у позивача належних йому часток у праві власності на вказані вище квартиру та житловий будинок позбавило його гарантованого Конституцією України права мати житло для проживання у ньому.
До того ж передача спірного нерухомого майна стягувану відбулася з порушенням норм чинного на той час законодавства. Зокрема, електронні торги з реалізації нерухомого майна були призначені на виконання рішення суду, виконання якого було зупинене, тому правових підстав для проведення таких торгів не було. До того ж, у цей же період, позивач оскаржував оцінку цього нерухомого майна проведену державним виконавцем, оскільки всупереч вимогам ч. 1 ст. 48, ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» перед оголошенням торгів державний виконавець не здійснив оцінку, опис та арешт 1/2 частини спірної земельної ділянки. Крім того, ця частина земельної ділянки не була виділена в окрему земельну ділянку з присвоєнням окремого кадастрового номеру.
Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити у повному обсязі.
30.11.2018 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованості.
В обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_2 зазначала, що процедура передачі майна в рахунок погашення боргу відбулася внаслідок невиконання ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та рішення суду про поділ майна подружжя, за яким ОСОБА_1 мав сплатити на користь ОСОБА_2 131 362,51 грн.
26.12.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому посилався на незаконність оскаржуваних постанови та акту державного виконавця та просив позов задовольнити у повному обсязі.
19.06.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Бондаренка І.О. надійшли додаткові пояснення у справі.
У поясненнях представник відповідача зазначав наступне.
Щодо твердження позивача про безпідставність проведення торгів – позивач в порушення вимог ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» не повідомив виконавця про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинених виконавчих дій.
Щодо оцінки нерухомого майна – дії державного виконавця вчинені з дотриманням чинного законодавства, а твердження позивача є необґрунтованими, недоведеними та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Позивач не оскаржує правомірність оцінки майна, тому його доводи не заслуговують на увагу.
У судових засіданнях 23.04.2025, 14.05.2025, 02.07.2025, 08.10.2025 сторони підтвердили та підтримали доводи на обґрунтування своїх вимог та заперечень.
Одночасно з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів. Позивач просив витребувати у головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Браги О.О. копії постанови та акту від 02.02.2018про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а також копії звіту про вартість описаного та арештованого майна - 1/2 частки садового будинку, загальною площею 67,5 кв. за адресою: АДРЕСА_4 .
Також позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору.
Ухвалою судді Корабельного суду м. Миколаєва ві04.05.2018 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передані за підсудністю до Жовтневого районного суду Миколаївської області.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.08.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.
13.09.2018 позивач повторно звернувся з клопотанням про звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.09.2018 заява про звільнення від сплати судових витрат задоволена частково. Зменшено розмір належного до сплати судового збору до 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 704,80 грн.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 06.11.2018 відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 та розпочате підготовче провадження, призначено підготовче засідання у справі.
08.11.2018 позивач подав клопотання про витребування доказів, у якому просив витребувати у Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області копії документів виконавчого провадження № 53292110.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21.11.2018 клопотання позивача про витребування доказів задоволено.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, 20.12.2018 відділ ДВС надав матеріали виконавчого провадження № 532992100 на 13 аркушах, копії висновків з незалежної оцінки спірного нерухомого майна.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18.01.2019 справа № 488/1720/18 передана за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019 справа була передана до провадження судді Лазаревої Г.М.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2023 справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І., ухвалою від 02.06.2023 прийнята суддею до провадження. Призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою від 20.06.2024 задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Селіщевій Л.І.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 справа була передана до провадження судді Щеглової Я.В., ухвалою від 16.08.2024 прийнята суддею до провадження. Призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою суду від 03.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.
У судовому засіданні 02.07.2025 Корабельний відділ ДВС зобов`язано надати для огляду в судовому засіданні матеріали зведеного виконавчого провадження № 53300548. Таким чином, суд у судовому засіданні 15.09.2025 дослідив копії матеріалів виконавчих проваджень №№ 496473330, 53275406, 53292110, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 53300548.
У судовому засіданні 08.10.2025, відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України складання та проголошення рішення суду відкладено до 20.10.2025.
Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Спірні відносини регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII від 02.06.2016 (у відповідній редакції).
Судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2016 у справі № 488/2288/15-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на таке майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_4 з господарськими та побутовими будівлями і спорудами у садівничому товаристві «Ожарське» в с. Галицинове, Жовтневого району Миколаївської області; 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_6 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 224 554грн. 14 коп., а також 3398 грн. судового збору.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 03.11.2016 рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.05.2016 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів змінено. Зменшено розмір коштів, що підлягають стягненню відповідача з 224 554 грн. 14 коп. до 131 362 грн. 51 коп. Зменшено розмір судового збору з 3398 грн. до 2518 грн. 82 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постановою ВС у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 06.02.2018 рішення апеляційного суду від 03.11.2016 залишене без змін.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.10.2016 у справі № 488/1459/16-к, з урахуванням ухвали Миколаївського апеляційного суду від 31.10.2018, з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 10 980,12 грн., моральної шкоди – 15 000 грн.
На виконанні у Корабельному відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають на примусовому виконанні наступні виконавчі документи, видані Корабельним районним судом м. Миколаєва:
- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі розміром 800 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 07.07.2015 до досягнення дітьми повноліття (виконавчий лист № 2/488/1505/15 (488/2981/14-ц) від 11.12.2015, ВП № 49647330);
- про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 10 980,12 грн., моральної шкоди – 15 000 грн. (виконавчі листи № 1-кп/488/188/16 (488/1459/16-к) від 13.12.2016 та від 14.11.2018, ВП № 53275406) (т. 2 а. с. 36-39);
- про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 131 362,51 грн. та судового збору у розмірі 2518,82 грн. (виконавчий лист № 2/488/198/16 (488/2288/15-ц) від 07.12.2016, ВП № 53292110) (т. 2, а. с. 78-79, 88-89,).
Постановами державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 27.01.2017 виконавчі провадження № 53275406 та № 53292110 об`єднані у зведене виконавче провадження № 53300548 (т. 2 а. с. 47-48).
Постановою державного виконавця від 19.09.2017 виконавче провадження № 49647330 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 53300548.
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах станом на 01.03.2016 розмір заборгованості складав 12 438,71 грн., станом на 01.06.2016 – 17 238,71 грн., на 01.09.2016 – 22 038,71 грн., на 01.02.2018 – 46 088,71 грн., на 01.02.2021 – 61 098,55 грн.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.04.2017 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для колективного садівництва загальною площею 0,08 га (кадастровий номер 4823380600:01:001:1607) за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 з розташованим на цій земельній ділянці житловим будинком, загальною площею 67,5 кв. м, а також трикімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а. с. 90-92).
Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2017, 05.07.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 13.11.2017, 17.11.2017 встановлено, що 07.06.2017 відбулася зміна часток ОСОБА_1 у вказаних об`єктах нерухомого майна з 1 на 1/2, право власності на іншу 1/2 частку у вказаних об`єктах нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 2, а. с. 93-100, 156-157, т. 3 а. с. 8-19)
За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2020, станом на 13.05.2025 за ОСОБА_1 не зареєстровані права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження. 
07.09.2017 державний виконавець надіслав боржнику ОСОБА_1 вимогу про надання 19.09.2017 доступу до спірного нерухомого майна, квартир і садового будинку, для проведення виконавчих дій – опису та арешту майна (т. 2 , а. с. 110-111).
19.09.2017 були проведені виконавчі дії з опису та арешту майна боржника (т. 2 а. с. 113-119, 121-122,).
02.10.2017 сторони виконавчого провадження повідомлені про визначення вартості майна боржника за їх взаємною згодою у десятиденний строк та попереджені, що у випадку не досягнення згоди щодо вартості майна, його вартість буде визначена суб`єктом оціночної діяльності (т. 2 а. с. 125-126).
Постановою державного виконавця від 03.10.2017 арештоване майно передане на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (т 2 а. с. 129-130)
Станом на 12.10.2017, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, розмір основного зобов`язання боржника складав 208 657,59 грн. (т. 2 136-139)
Постановою від 13.10.2017 визначено суб`єкта оціночної діяльності. Звіт з незалежної оцінки майна складений ТОВ «Українська експертна група» 18.10.2017 (т. 2 151-152).
Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна, станом на 18.10.2017 ринкова вартість 1/2 частки трикімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 становить 213 850 грн. Згідно з висновком незалежної оцінки майна станом на 18.10.2017 ринкова вартість 1/2 частки садового будинку, загальною площею 67,5 кв. м, розташованого на земельній ділянці для ведення садівництва загальною площею 0,08 га (кадастровий номер 4823380600:01:001:1607) за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , складає 70 850 грн. (т. 2 а. с. 158-248).
27.10.2017 ОСОБА_1 отримав повідомлення державного виконавця від 20.10.2017 № 25556В-4 про оцінку арештованого майна (т. 3 а. с. 4-7).
Електронні торги з реалізації вказаного нерухомого майна, призначені на 13.12.2017, 02.01.2018 та 23.01.2018 не відбулися, майно після проведення повторної уцінки не реалізоване (т. 3 а. с. 24 29).
Проведені торги боржник не оскаржував.
19.09.2017, 30.01.2018, 02.02.2018 стягувач ОСОБА_2 подавала заяви про звернення стягнення на майно боржника, а саме 1/2 частку садового будинку, загальною площею 67,5 кв. м та 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ; 1/2 частку трикімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .
Актами уцінки арештованого майна від 02.02.2018 вартість квартири знижена спочатку до 181 772,50 грн., а потім до 149 695 грн., вартість садового будинку – спочатку до 60 222,50 грн., а потім до 49 595 грн. (т. 3 а. с. 32-39).
Постановою державного виконавця від 02.02.2018 постановлено передати стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами № 2/488/198/16 (488/2288/15-ц), № 1-кп/488/188/16 (488/1459/16-к), № 2/488/1505/15 (488/2921/14-ц).
02.02.2018 державним виконавцем були складені акти про передачу спірного нерухомого майна стягувачу у рахунок погашення боргу. У актах зазначено, що майно передається стягувачу у рахунок погашення боргу в розмірі 199 290,50 грн. та постановою від 20.02.2018 постановлено зняти арешт з вказаного вище нерухомого майна.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.04.2019 у справі № 488/2288/15-ц (провадження № 4-с/488/5/19), залишеною без змін постановою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду від 07.08.2019, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1  на дії головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Браги Олександра Олександровича. У скарзі заявник просив визнати недійсними звіти та висновки з оцінки нерухомого майна, а саме 1/2 частки садового будинку, загальною площею 67,5 кв. м, розташованого на земельній ділянці для ведення садівництва загальною площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та 1/2 частки трикімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 та зобов`язати державного виконавця призначити проведення повторної оцінки цього нерухомого майна.
Постановою державного виконавця від 15.04.2020 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа № 1-кп/488/188/16 (488/1459/16-к) від 13.12.2016, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 10 980,12 грн., моральної шкоди – 15 000 грн. та виконавчого листа № 2/488/198/16 (488/2288/15-ц) від 07.12.2016, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей.
На сьогодні зведене виконавче провадження № 53300548 не завершене.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З огляду на приписи статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.
Електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернене стягнення, до покупця учасника торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Згідно з частинами першою, шостою-дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Передбачена статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).
Відповідно до статті 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Сторони не заперечували, що відповідач ОСОБА_2 , як стягувач, своєчасно і письмово виявила бажання залишити за собою нереалізоване нерухоме майно після третіх торгів, які були призначені на 23.01.2018 та не відбулися.
Позивач вважає незаконними постанову державного виконавця від 02.02.2018 та акти від 02.02.2018 про передачу стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами № 2/488/198/16 (488/2288/15-ц), № 1-кп/488/188/16 (488/1459/16-к), № 2/488/1505/15 (488/2921/14-ц) спірного нерухомого майна, яке складається з земельної ділянки для колективного садівництва загальною площею 0,08 га (кадастровий номер 4823380600:01:001:1607) за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 з розташованим на цій земельній ділянці житловим будинком, загальною площею 67,5 кв. м, а також трикімнатної квартири, загальною площею 65,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .
Обґрунтовуючи незаконність постанови та актів, позивач посилається на те, що ними порушено право власності позивача на належне йому нерухоме майно, оскільки електронні торги 13.12.2017 та 23.01.2018 призначені у період оскарження ОСОБА_1 рішення державного виконавця щодо оцінки нерухомого майна, а постанова та акти складені, на виконання рішення суду, виконання якого було зупинено ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 488/2288/15-ц про поділ майна подружжя на період з 10.11.2017 до 06.02.2018. Крім того, вважає, що вилучення у позивача належних йому часток у праві власності на вказані вище квартиру та житловий будинок позбавило його гарантованого Конституцією України права мати житло для проживання у ньому.
Вказані доводи позивача суд не може визнати обґрунтованими з огляду на таке.
Частина 1 ст. 50 цього Закону визначає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (ч. 1 ст. 50 Закону). 
Разом із житловим будинком, об`єктом незавершеного будівництва, стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику (ч. 2 ст. 50 Закону). 
У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 ст. 48 Закону). 
Судом встановлено, що спірне нерухоме майно передано стягувачу у рахунок погашення боргу в загальному розмірі 199 290,50 грн. у межах зведеного виконавчого провадження, в межах якого виконувалися виконавчі документи у трьох різних судових справах: про стягнення аліментів, поділ майна подружжя та у кримінальному провадженні. 
При цьому, з огляду на те, що мінімальна заробітна плата в Україні у 2018 році була встановлена на рівні 3723 грн на місяць (з 1 січня по 31 грудня) згідно із Законом «Про Державний бюджет України на 2018 рік», сума, що підлягала стягненню з боржника ОСОБА_1 в межах зведеного виконавчого провадження перевищувала 20 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть бути зупинені судом до розгляду питання по суті. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 19 цього Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.
Між тим, матеріали виконавчого провадження не містять інформації про те, що боржник або стягував такі дії виконали. Доказів, які б підтвердили обізнаність державного виконавця про наявність ухвали суду, якою виконавчі дії за виконавчим листом № 488/2288/15-ц були зупинені, позивач не надав.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів порушення своїх прав і законних інтересів, а тому правові підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.
До того ж, встановлено, що передача державним виконавцем майна стягувачу була здійснена на момент чинності всіх судових рішень у зведеному виконавчому провадженні.
Судом також встановлено, що судові рішення на підставі яких виникла заборгованість боржника перед стягувачем є чинними і станом на дату ухвалення рішення суду.
Позивач не вказує, яким чином задоволення позовних поновить його право, в силу того, що борг перед стягувачем ОСОБА_1 в добровільному порядку не погашав, під час здійснення виконавчого провадження, дії боржника не свідчили про намір виконати судове рішення іншим шляхом, зокрема, не було запропоновано виконати судове рішення за рахунок іншого майна і взагалі наявність такого майна, зокрема грошових коштів або рухомого та іншого нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні.
Тому задоволення позовних вимог не призведе до поновлення прав позивача. Поряд з цим, судом не встановлено порушень, які б свідчили про істотні порушення вчинені державним виконавцем при здійснені ним своїх повноважень під час проведення виконавчих дій, і які надавали безумовні підстави для задоволення позовних вимог.
Надавши оцінку спірним правовідносинам, враховуючи те, що позивач не надав доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця щодо підготовки майна до реалізації, проведення його оцінки та передачі майна стягувачу, зокрема недотримання порядку реалізації майна, визначеного законами України «Про виконавче провадження», а також те, що скарга позивача на дії державного виконавця, зокрема щодо призначення та визначення оцінки спірного майна, залишена судом без задоволення, суд дійшов висновку про відсутність порушення державним виконавцем майнових прав та законних інтересів позивача під час передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Тому слід відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 81, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у позові  ОСОБА_1 до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 02.02.20218, відновлення становища, яке існувало до їх прийняття шляхом визнання права власності на майно.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 .
Відповідачі:
Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 34993136, 54052, м. Миколаїв, вул.. Океанівська, буд. 1-А;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 .
Повне рішення суду складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя:          Я.В. Щеглова