Справа № 201/3935/26
Провадження № 2/201/3679/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Соборний районний суд
міста Дніпра
у складі головуючого судді Федоріщева С.С.,
за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради, про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
24 березня 2026 року до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивачка послалася на те, що у неї та ОСОБА_2 є спільна донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що подружні відносини ставали все більш напруженими, однак заради дитини вони намагалися підтримувати гідне спілкування, щоб дитина не страждала від непорозумінь. На сьогоднішній день шлюб між ними не розірвано, але вони проживають окремо з лютого 2026 року, донька проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначила, що їй важко утримувати доньку, платити за навчання, харчування, ліки, оплачувати проїзд, зошити та забезпечувати їй достатній рівень життя, оскільки витрати постійно збільшуються та утримання передбачає значні кошти, враховуючи постійне підвищення цін, на продукти харчування та одяг, навчання та додаткові заняття для всебічного розвитку дитини. Відповідач добровільно не надає грошові кошти на утримання дитини, тому, у зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Відповідач ОСОБА_2   позовні вимоги не визнав, та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивачки за первісним позовом про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину та стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, шлюб між сторонами був укладений 29.10.2011, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Поступово відносини між подружжям погіршувалися та згодом вони вирішили розійтись, оскільки подальше сумісне подружнє життя виявилось неможливим, відтак, з лютого 2026 року подружжя проживає окремо. Ними спільно було вирішено, що донька – ОСОБА_3 буде проживати разом з відповідачкою за зустрічним позовом, а позивач буде надавати кошти на її належне утримання та спілкуватись у будь-який зручний для всіх час. Згодом, у зв`язку зі станом здоров`я відповідачки та напруженим графіком роботи, стронами спільно було вирішено, що донька буде проживати з позивачем за зустрічним позовом. Таким чином, донька фактично проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час ОСОБА_2 самостійно повністю утримує їх спільну доньку. Вважає, що факт звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, суперечить інтересам дитини, оскільки є очевидним, що позивач за первісним позовом діє виключно у власних інтересах,а тому позивач за зустрічним позовом, задля уникнення недобросовісних дій з боку позивачки за первісним позовом у подальшому, враховуючи її дії у рамках даної справи,та у зв`язку із необхідністю вирішення питання щодо визнання особи, що самостійно виховує дитину, так як виникають обставини у необхідності оформлення документів відносно доньки, яка виховується тільки одним із батьків, а також постає питання щодо переміщення із дитиною, оскільки в цьому є особлива необхідність, бо донька займається тенісом, тому потрібно час від часу возити її на турніри, але без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дитиною, а враховуючи поведінку відповідача за зустрічним позовом та складні відносини, сторонам важко взаємодіяти між собою, навіть з приводу дитини.
29 квітня 2026 року зазначені позови ухвалою суду були об`єднані в одне провадження.
Позивачка за первісним позовом, вона ж відповідачка за зустрічним позовом в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, надала відзив на зустрічну позовну заяву, у яких зазначила, що дійсно донька, проживає наразі з батьком, у зв`язку з непередбачуваними обставинами, а саме, з погіршенням її стану здоров`я та напруженим графіком роботи, тому було вирішено, що для забезпечення найкращих інтересів спільної дитини, їй краще проживати з батьком, оскільки він в змозі забезпечити її всім необхідним та організувати її навчальний графік та графік тренувань. При цьому, що вона також приймає участь у вихованні нашої доньки та надає фінансову підтримку, тому, вважає, що стягнення з неї аліментів на утримання доньки є недоречним. Справу просила розглядати за її відсутності.
Відповідач за первісним позовом, він же позивач за зустрічним позовом, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги за первісним позовом не визнав, позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується первісна позовна заява та зустрічний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у сторін є спільна донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З лютого 2026 року подружжя проживає окремо, про що зазначають обидві сторони. У зв`язку зі станом здоров`я відповідачки та напруженим графіком роботи сторонами спільно було вирішено, що донька буде проживати з батьком – ОСОБА_2 . Таким чином, донька фактично проживає батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
Із пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які є близькими друзями подружжя, вбачається, що вони підтверджують, що дитина - ОСОБА_3 , після фактичного припинення відносин сторін проживає з батьком, який її самостійно виховує та повістю утримує. 
Із наявних у матеріалах справи квитанцій вбачається, ОСОБА_2 оплачує послуги з навчання своєї доньки ОСОБА_3 .
Із Акту обстеження умов проживання, проведеного Службою у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району від 01 квітня 2026 року, вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою постійно проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також зазначено, що в родині теплі дружні стосунки. Батько дбає про дитину. Дитина має усе необхідне для відпочинку, навчання, розвитку.
На підставі поданих суду доказів, суд приходить до висновку, що факт проживання доньки з батьком, утримання та самостійного виховання батьком дитини повністю підтверджується наданими доказами.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що донька сторін проживає разом із батьком. Мати доньку не утримує та не приймає активної участі у її житті, вихованням та її утриманням займається виключно батько.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Як передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ст.21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України)
Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений однім із подружжя.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно д ост. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавець зобов`язує батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).
Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України за №789-XII від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006р.). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015р.).
Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Верховний Суд у численних рішеннях (у тому числі: постанова від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17, постанова від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19, огляди практики КЦС ВС щодо визначення місця проживання дитини) наголошує, що при вирішенні питання про місце проживання дитини ключовими є: збереження стабільності оточення дитини (місця проживання, кола спілкування, звичного режиму), урахування того, з ким дитина фактично проживала до виникнення спору, спроможність кожного з батьків забезпечити належні умови для виховання. 
У цих рішеннях Верховний Суд фактично виходить із того, що якщо дитина тривалий час фактично проживає з одним із батьків, адаптована до цього середовища, почувається в безпеці, а інший із батьків не доводить наявність серйозних негативних факторів для дитини — немає підстав змінювати це середовище.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 22 грудня 2021 року по справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21), суд також врахував висновки у вищенаведеній постанові ВСУ та зазначив, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати одним із батьків, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його. Одночасно Верховний Суд наголосив на тому, що другий з батьків не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання сина разом з ним у разі наявності підстав вважати, що проживання дитини з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавець зобов`язує батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).
Сімейний кодекс України (статті 141, 150, 160, 161) передбачає: рівність прав батька і матері щодо дитини; обов`язок обох батьків забезпечити умови для всебічного розвитку дитини; можливість визначення судом місця проживання дитини з тим із батьків, з ким це відповідає найкращим інтересам дитини.
Верховний Суд у ряді постанов (зокрема, постанова від 30.10.2019 у справі №352/2324/17, постанова від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19) наголосив, що при визначенні місця проживання дитини суд повинен враховувати: реальне середовище життя дитини, те, з ким дитина фактично проживала до виникнення спору, необхідність збереження стабільності її побуту, оточення, зв`язків, школи, соціального середовища. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Суд звертає увагу на те, що з наданих доказів не вбачається спору між сторонами про місце проживання їх спільної дітини, через те, що донька на час розгляду справи вже тривалий час проживає з батьком, який самостійно виховує та утримує її без участі матері, такі умови вже існували на час звернення до суду як з первісним позовом, так і з зустріним позовом. Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача як батька.
Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав.
За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч. 4,5 ст. 19 СК України).
Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22.
Позивач за зустрічним позовом повністю утримує доньку та опікується її інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.
У частинах першій-третій статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 180 СК України прямо передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Частиною 3 ст. 181 Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 Кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що у первісному позові слід відмовити, зустрічну позовну заяву слід задовольнити.
Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 110-112, 114, 109, 41, 161, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів - відмовити.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради, про розірвання шлюбу та визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину та стягнення аліментів – задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який 29.10.2011 зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №863.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 особою, яка самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_3 фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 квітня 2026 року до досягнення нею повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_3 фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 2129,92 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         С.С. Федоріщев