ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/2844/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 ( суддя Сластьон А.О.) в адміністративній справі №160/2844/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо незвільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з лав Національної гвардії України на підставі пп “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з наявністю у дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, інших паралітичних синдромів;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення, яким звільнити з лав Національної гвардії України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пп “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з наявністю у дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, інших паралітичних синдромів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт, додав всі необхідні документи, що підтверджують право на звільнення з військової служби на підставі пп “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, натомість Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України прийнято рішення про відмову у звільненні його з військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний 02 січня 2024 року на військову службу по мобілізації до Національної гвардії України, відповідно до Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” від 24 лютого 2022 року №65/2022, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .
05 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
27 жовтня 2025 року позивач отримав від відповідача письмову відповідь, що датована 23.10.2025 за №2/21/12-ІІІ-24, в якій зазначалося про порядок звернення з рапортом щодо звільнення з військової служби по команді, а також про долучення до рапорту нотаріально посвідчених документів на підтвердження хвороби дружини військовослужбовця.
04 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав повторно рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, зазначивши, що відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин - наявність дружини з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання.
До рапорту позивачем додано нотаріально завірені копії наступних документів: свідоцтво про шлюб, паспорт дружини, РНОКПП дружини, пенсійне посвідчення дружини, консультативний висновок онколога, консультативний висновок нейрохірурга, консультативний висновок невропатолога, консультативний висновок отоларинголога.
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ОСОБА_2 встановлено 14.08.2024 ІІІ (третю) групу інвалідності - загальне захворювання.
Відповідно до п.17.1.7 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи "Діагноз, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 "Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я" з кодами, зазначено: основний діагноз D33.3 - доброякісне новоутворення черепних нервів та ускладнення основного діагнозу: Н81,3 - периферичні запаморочення; Н90.4 - нейросенсорна втрата слуху, одностороння, з повним збереженням слухового сприйняття на протилежній стороні; Н49.2 - параліч шостого (відвідного) нерва. Крім інших, дружині позивача встановлено супутній діагноз - F06.6 - емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного генезу. 
При подачі рапорту по команді на ім`я безпосереднього командира останнім, в усному порядку, було відмовлено військовослужбовцю в проставленні погодження (чи непогодження) на копії рапорту позивача, для фіксації дати звернення з рапортом про звільнення. Доступ до служби діловодства військовослужбовцям ВЧ у воєнний час є обмеженим.
В останніх числах грудня, відповідач, в усному порядку, повідомив позивачу, що підстав для звільнення немає, тому рапорт не буде задоволено. 
На усні звернення позивача та на його звернення з рапортом від 14.01.2026 про надання інформації щодо стану розгляду рапорту про звільнення, відповіді не надавалися.
23 січня 2026 року, на електронну пошту ВЧ НОМЕР_1 , надіслано адвокатський запит №14012026 про надання інформації щодо результатів розгляду рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , оскільки відсутні відомості щодо розгляду рапорту. 
30 січня 2026 року, на електронну пошту адвоката надійшов лист ВЧ НОМЕР_1 про надання інформації, датований 29 січня 2026 року за № 2/21/12-Ш-7-Аз, в якому відповідач надав відповідь на адвокатський запит та повідомив, що рапорти військовослужбовців в нетаємному діловодстві частини не підлягають реєстрації. 
Також, у вказаному листі відповідач зазначив, що військовослужбовець був проінформований про необхідність подачі додаткових документів для звільнення з військової служби на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 п. п. “г” та ч. 12 цієї статті Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, (за сімейними обставинами), зокрема, на підтвердження обставин необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. 
Крім того, у своїй відповіді військова частина НОМЕР_1 зазначає, що безпосереднім командиром ОСОБА_1 також було повідомлено останнього про те, що відсутні документи, які підтверджують потребу у постійному догляді відносно дружини.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у задоволенні рапорту про звільнення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом 12 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, на таких підставах: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).
Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. При цьому, згідно з положень абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ законодавець поєднав сполучником "або" дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як:
- необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або
- наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Тобто в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.
Водночас, згідно другої підстави, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми
Верховний Суд у постанові від 26.06.2024 у справі №420/23353/23, проаналізувавши в цілому пп."г" п.2 ч.4 ст 26 Закону України від 15.03.2022 № 2122-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми", звертає увагу, що законодавець через призму вказаної норми реалізував завдання Закону, у якій виокремив такі підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), такі як: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.
Отже, підстави звільнення військовослужбовця з військової служби як: (1) необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а також особами з інвалідністю І групи (2) чи ІІ групи (3) є самостійними і не стосуються (не пов`язані) з такою підставою як: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.
Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд у постановах від 24.04.2024 в справі №140/12873/23 та від 30.05.2024 в справі №280/6079/23.
У спірних правовідносинах позивач перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , яка, згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи є інвалідом та їй призначено ІІІ групу інвалідності. При цьому, інвалідність дружині позивача встановлена внаслідок онкологічного захворювання доброякісного новоутворення черепних нервів з ускладненнями та в тому числі, паралічу шостого (відвідного) нерва, наявний супутній діагноз - емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного генезу.
Позивач до рапорту від 04.11.2025 долучив, окрім іншого, копію свідоцтва про шлюб, копію паспорта дружини, копію РНОКПП дружини, копію пенсійного посвідчення дружини, копію консультативного висновку онколога, копію консультативного висновку нейрохірурга, копію консультативного висновку невропатолога, копію консультативного висновку отоларинголога.
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ОСОБА_2 встановлено 14.08.2024 ІІІ (третю) групу інвалідності - загальне захворювання.
Відповідно до п.17.1.7 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи "Діагноз, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 "Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я" з кодами, зазначено: основний діагноз D33.3 - доброякісне новоутворення черепних нервів та ускладнення основного діагнозу: Н81,3 - периферичні запаморочення; Н90.4 - нейросенсорна втрата слуху, одностороння, з повним збереженням слухового сприйняття на протилежній стороні; Н49.2 - параліч шостого (відвідного) нерва. Крім інших, дружині позивача встановлено супутній діагноз - F06.6 - емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного генезу. 
Таким чином, суд встановив, що дружина позивача, окрім основного онкологічного захворювання - доброякісного новоутворення черепних нервів з ускладненнями, в тому числі, паралічу шостого (відвідного) нерва, має супутній діагноз - емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного генезу, що виникає внаслідок ураження головного мозку, та параліч шостого (відвідного) нерва. 
Водночас, відповідач при прийнятті рішення оцінки не надав, окрім цього, неправильно застосував абзац 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, протиправно відмовивши позивачу у звільненні з військової служби.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо незвільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з лав Національної гвардії України на підставі пп “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з наявністю у дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, інших паралітичних синдромів, є протиправними, а тому у відповідача не було підстав для відмови у задоволенні рапорту позивача від 04.11.2025.
Норми пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІ закріплюють, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 та п. 3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю у його дружини з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, є ефективним і відповідає завданню адміністративного судочинства.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 в адміністративній справі №160/2844/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова