ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/25758/25
провадження № 2/753/979/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді Шаповалової К.В., 
за участю секретаря судового засідання Давидюк В.О.
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Портофін", про стягнення безпідставно утримуваних коштів за розірваним договором,
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про розірвання інвестиційного договору та стягнення коштів.
В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 16 січня 2024 року між ОСОБА_1 та АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус", в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ "Компанія з управління активами "Портофін", був укладений інвестиційний договір № ОДВ/06-КВ/014-3. Предметом договору була інвестиційна участь інвестора у будівництві об`єкта нерухомості - житлово-рекреаційного житлового комплексу, який розташований на 22-му кілометрі Харківського шосе у м. Києві. У термін, визначений договором, будівництво об`єкта не було завершене, об`єкт в експлуатацію зданий не був, відомості про завершення будівництва відсутні. У зв`язку із невиконання та порушенням істотних умов договору з боку відповідача, позивач вимагає розірвання договору та повернення йому грошових коштів у розмірі 1 212 468, 54 грн, що відповідає сумі сплачених інвестиційних внесків із врахуванням курсової різниці станом на день подання позову. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача неустойку у розмірі 32 538,67 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн..
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/25758/25 між суддями від 28 листопада 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. 
Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 січня 2026 року на 10:00 год. Окрім того, вказаною ухвалою суду до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено ТОВ "Компанія з управління активами "Портофін".
Підготовче засідання призначене на 26 січня 2026 року було відкладено на 18 лютого 2026 року на 12:00 год. для повторного виклику відповідача та третої особи.
У підготовче засідання 18 лютого 2026 року з`явилася представник позивача, яка не заперечувала щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті. Причини неявки представника відповідача та третьої особи суду невідомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 31 березня 2026 року.
30 березня 2026 року до суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи по суті, оскільки до них звернулась адвокат позивача із пропозицією укладання мирової угоди.
У судове засідання 31 березня 2026 року з`явилась представник позивача, представник відповідача та третьої особи до суду не з`явились, про день та час судового засідання повідомлялись належним чином, шляхом надсилання судових повісток до особистих кабінетів підсистеми Електронний суд, що підтверджується відповідними довідками. 
У судовому засіданні представник позивача подала клопотання про відкладення судового засідання для з`ясування питання щодо подання пропозиції про укладання мирової угоди, оскільки вона особисто, як один із представник позивача такої пропозиції відповідачу не надсилала. У справі було оголошено перерву до 24 квітня 2026 року.
23 квітня 2026 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, через її зайнятість в іншому судовому процесі.
У судове засідання 24 квітня 2026 року з`явилась представник позивача у режимі ВКЗ та повідомила суду , що будь-яких пропозицій щодо укладання мирової угоди ані позивачка, ані її представники не надсилали відповідачу, проти відкладення розгляду справи заперечувала.
Представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до суду не з`явилися, про час дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надсилання судових повісток до особистих кабінетів підсистеми Електронний суд, що підтверджується відповідними довідками. 
Судом було відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, враховуючи те, що до клопотання не було додано жодних доказів наявності поважних причин неможливості явки представника відповідача у судове засідання та з огляду на те, що це повторна неявка представника. Будь-яких заяв щодо позовних вимог від відповідача та представника третьої особи до суду не надходило. 
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити повністю. 
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши поясненя представника позивача, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 16 січня 2024 року між ОСОБА_1 та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальність «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», було укладено інвестиційний договір ОДВ/06-КВ/014-3, відповідно до умов якого Фонд зобов`язується забезпечити будівництво Об`єкта - житлово-рекреаційний житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 кілометр (6 будинок), будівництво якого здійснюється на частині земельної ділянки, площею 6,1960 га з кадастровим номером 8000000000:90:305:0002 та частині земельної ділянки площею 23,7160 га з кадастровим номером 8000000000:90:305:0001, що знаходиться у постійному користуванні Національної академії внутрішніх справ, шляхом фінансування належної йому частки в Об`єкті та вимагати від Замовника будівництва належного виконання його обов`язків відповідно до Інвестиційного договору О2-30/09/Е-6 від 18 грудня 2020 року (пункти 1.1., 2.2 договору)
Пунктами 2.3, 2.4 Інвестиційного договору визначено, що Фонд зобов`язується після оформлення та реєстрації ним права власності на квартиру передати таку у власність Інвестора в порядку, який встановлено цим Договором, а інвестор - здійснити інвестування шляхом оплати інвестиційного внеску розмірі, на умов та у строки, визначені цим договором. 
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору під вартістю квартири розуміється загальний розмір інвестиційного внеску у гривнях, визначений в п. 3.2 цього договору, який має бути сплачений інвестором у строк, встановлений у п. 3.3. цього договору. Вартість квартири може бути сплачена як одним платежем так і декількома.
Станом на дату укладання договору загальна сума інвестиційного внеску за договором становить 1084622,45 грн, без ПДВ, що еквівалентно 28664,44 доларів США, за курсом НБУ. Загальна сума інвестиційного договору може бути змінена у випадках, передбачених пунктами 3.5, 4.3, 5.5., 7.4 цього договору. 
Пунктом 3.3 договору встановлено, що інвестор сплачує Фонду вартість квартири у строк до 22 січня 2024 року.
На виконання умов цього договору ОСОБА_1 у 2024 році сплатив кошти (інвестиційний внесок) у розмірі 1084622,45 грн, що відповідає оплаті загальної суми інвестиційного внеску, у розмірі, визначеному пунктом 3.2 інвестиційного договору, що підтверджується листом ТОВ «КУА «Портофін» від 14 лютого 2024 року 
13 серпня 2025 року позивач через свого представника звернувся з листом до відповідача із проханням надати інформацію щодо організації робочої зустрічі між інвестором та представником Фонду з метою отримання: письмової позиції Фонду щодо подальшого забезпечення будівництва об?єкта, за умов набрання законної сили судовим рішенням, яким зобов?язано повернути земельні ділянки та знести існуючі будівлі. 2. Інформації про фактичний стан виконаних будівельних робіт та ступінь готовності об?єкта. 3. Інформації щодо подальшого плану дій Фонду та/або Замовника будівництва у зв?язку з втратою права користування означеними земельними ділянками. Обговорити можливі юридичні механізми виконання договору в первісному вигляді або із внесенням змін, у тому числі через заміну предмета зобов?язання, та інші пропозиції Фонду. Узгодити строки та порядок подальших комунікацій між сторонами. 
Згідно пункту 6.2 Інвестиційного договору, орієнтовний термін планового завершення будівельних робіт - ІV квартал 2024 року. Під «плановим завершенням будівельних робіт» Сторони розуміють завершення виконання Замовником будівництва будівельних робіт, що підтверджується офіційним документом авторського нагляду про завершення будівельних робіт.
Як вбачається з долученої до позовної заяви копії постанови Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі № 910/127/21 ухвалою Господарського суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року накладено арешт на земельну ділянку, де розміщений Об`єкт будівництва та заборонено здійснення останнього, в межах позову поданого до вказаного суду у 2020 році заступником керівника Київської міської прокуратури до Національної академії внутрішніх справ, про припинення права постійного користування відповідача земельними ділянками та зобов`язання повернути земельні ділянки з приведенням їх у придатний для використання стан, шляхом знесення будівель і споруд, а рішенням вказаного суду від 6 червня 2024 року припинено Національній академії внутрішніх справ право постійного користування земельною ділянкою, площею 6,196 га (кадастровий номер 8000000000:90:305:0002), яка розташована на 22 км Харківського шосе у Дарницькому районі міста Києва; припинено Національній академії внутрішніх справ право постійного користування земельною ділянкою, площею 23,716 га (кадастровий номер 8000000000:90:305:0001), яка розташована на 22 км Харківського шосе у Дарницькому районі міста Києва, та зобов`язано Національну академію внутрішніх справ повернути Київській міській державній адміністрації земельну ділянку, площею 6,196 га (кадастровий номер 8000000000:90:305:0002) та земельну ділянку, площею 23,716 га (кадастровий номер 8000000000:90:305:0001), розташовану на 22 км Харківського шосе у Дарницькому районі міста Києва з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення від будівель і споруд.
28 серпня 2025 року позивач через свого представника звернувсядо відповідача із повідомленням про розірвання інвестиційного договору від 16 січня 2024 року та просив повернути сплачений інвестиційний внесок, у розмірі 1184758,63 грн враховуючи курсову різницю, існуючу станом на час відправки листа.
Як зазначив представник позивача у судовому засіданні і вказане не спростовувалось стороною відповідача, відповідь на вказане повідомлення позивач та/чи його представник не отримали, кошти йому повернуті не були.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з положеннями частини першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення правовідношення; примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 1, 5, 7 частини другої статті 16 ЦК України).
Інвестиційному договору № ОДВ/07-КВ/024 притаманні ознаки договору про участь у фонді фінансування будівництва, передбачені статтями 14, 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон), зокрема: позивач інвестує кошти у будівництво житла, за позивачем, як інвестором (в Законі - довірителем) закріплюється об`єкт інвестування, а також визначається запланована дата (квартал і рік) введення об`єкта в експлуатацію. 
Згідно статті 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов`язується збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва цих об`єктів будівництва на умовах договору.
Забудовник зобов`язаний виконати свої зобов`язання за договором щодо організації спорудження об`єктів будівництва та своєчасного введення їх в експлуатацію незалежно від обсягу замовлення на будівництво, підтвердженого управителем.
Згідно частини першої статті 18 Закону, управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до: змін технічних характеристик об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; погіршення споживчих властивостей об`єктів будівництва та/або об`єктів тестування; зростання вартості будівництва більше ніж на двадцять відсотків; збільшення строків будівництва більш як на 90 днів порівняно із строками, зазначеними в договорі між управителем та забудовником станом на день його підписання.
Згідно частини четвертої статті 18 Закону, у порушення забудовником строків спорудження об`єктів будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів.
Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує правителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФСБ з підстав, визначених цією статтею.
Згідно частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Відповідно до частини першої статті 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно пункту 8.2.2 Інвестиційного договору, дія Договору припиняється, зокрема, у разі односторонньої відмови від договору, виключно на умовах, визначених договором та/або чинним законодавством України.
За змістом частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Ураховуючи, що будівництво об`єкта, в якому позивач бере інвестиційну участь і щодо якого позивач мав обґрунтовані правомірні очікування щодо термінів завершення будівництва, так і не завершено, відповідачем не було дотримано вимог вищезазначених норм Закону, а саме АТ ЗНВКІФ «ЕЛЬБРУС» як управителем залучених коштів, та ТОВ КУА «Портофін», який діє від імені, в інтересах та за рахунок АТ ЗНВКІФ «ЕЛЬБРУС».
Позивач позбавлений того, на що він розраховував під час укладання інвестиційного договору, що є істотним порушенням договору.
Відповідач не надав доказів, які б могли свідчити про те, що він дбав про інтереси інвестора, в даному випадку ОСОБА_1 , вживав заходів впливу до забудовника з метою дотримання погоджених сторонами у договорі строків завершення будівництва.
Позивач, сплативши інвестиційні платежі, мав правомірні очікування, що відповідач виконає свої зобов`язання щодо завершення виконання Замовником будівництва - ТОВ фірма «Резон» будівництва у термін планового завершення будівельних робіт ІV квартал 2024 року.
Крім того, суд звертає увагу на те, що на час укладання договору з позивачем, Фонд не повідомив останнього про те, що об`єкт будівництва та земельна ділянка, на якому останнє розташовано, є предметом судового розгляду щодо правомірності такого будівництва, що може стати перешкодою для виконання умов договору, хоча утримуючи у розпорядження кошти для інвестування, з точки зору ділової репутації і добросовісної підприємницької практики, Фонд мав бути обізнаний з наявними ризиками та повідомити про це інвестора.
Таким чином, у зв`язку з недотриманням забудовником строків будівництва (незалежно від обставин, внаслідок яких сталася така затримка), а також нездійснення АТ ЗНВКІФ «Ельбрус» (управителем) контролю за дотриманням забудовником таких строків, позивач має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання договору і таке право підлягає визнанню - право вимагати від АТ ЗНВКІФ «Ельбрус» розірвання договору та виплати грошових коштів, розмір яких не може бути меншим за внесену позивачем суму.
Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, та правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання договору та стягнення сплачених позивачем коштів у розмірі 1084622,45 грн, з урахуванням того, що договір розривається саме через істотне порушення фондом умов інвестиційного договору, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Суд відхиляє доводи представника позивача стосовно того, що позивачу мають бути повернуті кошти у розмірі 1212468,54 грн з урахуванням курсової різниці, оскільки як вбачається з умов договору (пункт 3.1, 3.2) загальний розмір інвестиційного внеску визначався саме у гривнях та чітко договором передбачена сума інвестиційного внеску у розмірі 1084622,45 грн. Позивачем також кошти вносились у гривнях та були внесені саме у розмірі 1084622,45 грн. Крім того, умовами договору не було визначено, що сума інвестиційного внеску залежить та може змінюватись залежно від зміни курсу долара США як на день підписання договору так і на день оплати чи повернення коштів, у випадку розірвання інвестиційного договору з ініціативи будь-якої сторони договору. 
Стосовно вимоги про стягнення пені у розмірі 32538,67 грн суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, а з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.
Положеннями ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено,
що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція (пункт 7); споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання у натурі.
Пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.
Згідно із ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму або дохід в іншій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності.
Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі.
При цьому переважно наголошується, що послуга тісно пов`язана з особою виконавця та процесом вчинення ним певних дій (здійснення діяльності) і навіть невіддільна від них, але все ж таки не збігається з такими діями (діяльністю) й існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, що споживається в процесі вчинення відповідних дій (здійснення діяльності) виконавцем.
Згідно з приписами п. 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У цьому випадку вкладається істотно розширений зміст: послугами згідно
із цим Законом є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання
зі споживачами, які не вписуються в набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товари» та «роботи» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України, адже включає в себе, наприклад, прокат, який ЦК України однозначно кваліфікується як різновид договору майнового найму.
У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу.
У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»).
Тлумачення абзацу 1 ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на спірні правовідносини.
Відповідно, прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Інвестиційний договір від 16 січня 2024 року не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг.
Оскільки абзац перший частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на спірний договір, то суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені з відповідача на користь позивача по справі.
Такі висновки відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21.
Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд доходить висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і доходить висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди.
Наданими суду документами позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.
Дана сума є дещо завищеною та є більш, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і призведе до безпідставного збагачення позивача.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц.
Тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовна заява про розірвання договору та стягнення коштів підлягає частковому задоволенню.
Згідно з пунктом 1 частиною другою статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10946,22 грн.
Керуючись ст. 2, 10, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 265, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Ельбрус", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Портофін", про стягнення безпідставно утримуваних коштів за розірваним договором- задовольнити частково.
Розірвати інвестиційний договір від 16 січня 2024 року № ОДВ/07-КВ/014-3, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС» від імені, в інтересах та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін».
Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС» на користь ОСОБА_1  суму основного боргу у розмірі 1084622,45 грн та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС» на користь держави судовий збір у розмірі 10946,22 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 

Відповідач: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕЛЬБРУС», код ЄДРПОУ 41762527, юридична адреса: м. Київ, вул. Заболотного Академіка, буд. 48-А;

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін», код ЄДРПОУ 40962048, юридична адреса: м. Київ, Ю.Іллєнка, буд. 81-А.

Суддя К.В. Шаповалова