Справа № 159/8079/25
Провадження № 1-кп/159/251/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025030550001147 від 18.09.2025 відносно  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-29.05.2024 Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 51000 штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком 03 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 389 КК України.
Сторони та учасники кримінального провадження:
прокурорка ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, а також ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, за наступних обставин.
ОСОБА_3 , будучи визнаним винним постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2023 року у справі № 159/5513/23, яка набрала законної сили 21.11.2023, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та якою його позбавлено права керування транспортними засобами строком на сім років, діючи умисно достовірно знаючи про "наявність вказаної постанови суду та усвідомлюючи, що позбавлений права керування транспортними засобами, з метою невиконання даної постанови суду, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів: правосуддя України, в порушення ч. 1 cт. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими тa службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчиняв дії щодо умисного невиконання даного судового рішення.
Так, 01 січня 2024 року, о 02 год. 27 хв., ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Skoda Fabia», на іноземній реєстрації НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Ярослава Мудрого, 2 у місті Ковель Волинської області, був зупинений працівниками Відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, всупереч постанові суду, якою його позбавлено права керування транспортними засобами.
Окрім цього, ОСОБА_3 будучи засудженим 29.05.2024 року вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області справа № 159/2174/24 за ч. 1 ст. 286-1 KK України до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2024 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 286-1 КК України скеровано до Ковельського міськрайонного відділу філії Державної установи Центр пробації» у Волинській області в частині виконання додаткової міри покарання, де його 15.07.2024 року у підписці ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання y виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання, останнього буде притягнуто до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 389 КК України.
Однак, 17.09.2025 року близько 14:00 години, ОСОБА_3 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2024 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», на іноземній реєстрації «pl LLE 1058», рухаючись вулицею Луцька, 29 у місті Ковель, Волинської області, був зупинений працівниками відділу реагування патрульної поліції Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, всупереч вироку суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами.
ОСОБА_3 достовірно знаючи, що відповідно до ст. 34 КВК України повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, 17.09.2025 умисно ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме керувати транспортними засобами строком на три роки, а також будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від вказаного покарання передбачену ст. 389 КК України, керував транспортним засобом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 389 КК України визнав повністю та пояснив що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті, будучи позбавлений судом права керування транспортними засобами, 01 січня 2024 року, керував автомобілем по вулиці Ярослава Мудрого, 2 у місті Ковель Волинської області, був зупинений працівниками поліції. Крім того, будучи засудженим до покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, достовірно знаючи, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, 17.09.2025 умисно ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме керувати транспортними засобами строком на три роки, а також будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від вказаного покарання передбачену ст. 389 КК України, керував транспортним засобом. Щиро розкаявся, просить суворо не карати. 
Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, а також ухиленні від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 389 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 389 КК України, ступінь тяжкості вказаних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину та проступку, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної вище мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, конкретні обставини, особу обвинуваченого, який судимий, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив два умисні кримінальні правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, які полягали в ігноруванні судових рішень, що набрали законної сили.
Враховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі за санкцією ч.1 ст.389 КК України та у вигляді позбавлення волі відповідно до санкції ч.1 ст.382 КК України з реальним відбуттям, оскільки виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, але в мінімальному розмірі, з подальшим застосуванням приписів ч.1 ст.70 КК України та призначення йому остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1,3,5 ст.71 КК України - шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутої частини додаткового покарання за попереднім вироком.
З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень чи одного з них, підстави для застосування щодо обвинуваченого приписів ст.69 КК України також є відсутніми.
Підстави для застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України відсутні.
Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.382 КК України – у виді 01 року позбавлення волі,
за ч.1 ст.389 КК України – у виді 01 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 01 року позбавлення волі.
На підставі ч.ч.1, 3, 5 ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік 02 (два) місяці 01 (один) день, призначеного вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2024 року, остаточно призначивши покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік 02 (два) місяці 01 (один) день.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Речові докази по справі: два DVD диски круглої форми, діаметром 12 сантиметрів, об`ємом пам`яті 4700 МВ - зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:	ОСОБА_1