ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/15212/25
Головуючий у першій інстанції – Косенко О. Д.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/674/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Косенко О.Д.), ухвалене у м. Чернігів, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30 жовтня 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 470693 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачці кредитні кошти у розмірі 5 000 грн шляхом їх перерахування на її платіжну картку, а на підставі договору факторингу № 01.02-25/24 від 11 січня 2024 року до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за договором, унаслідок чого, за розрахунком позивача, станом на день звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 34 809,96 грн, з яких: 4 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 29 809,97 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року позов ТОВ «СВЕА ФІНАНС» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором позики № 470693 від 30 жовтня 2022 року у розмірі 34 809,96 грн, а також 2 422,40 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що укладення між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 470693 від 30 жовтня 2022 року в електронній формі, отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5 000 грн, неналежне виконання нею зобов`язань за договором, утворення заборгованості у заявленому розмірі та перехід до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги за цим договором підтверджені належними та допустимими доказами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є таким, що підтверджує наявність заборгованості у заявленому розмірі з урахуванням здійснених відповідачкою платежів. Заперечення відповідачки щодо обмеження максимальної денної процентної ставки суд відхилив, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності відповідними змінами до Закону України «Про споживче кредитування
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність заявленого розміру заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, не підтверджує фактичного руху коштів, порядку нарахування процентів та не врахування здійснених відповідачкою платежів, зокрема платежу від 27 січня 2023 року у розмірі 3 299,99 грн. Крім того, особа яка подала апеляційну скаргу, посилається на недоведеність належного перерахування кредитних коштів саме їй, несправедливість умов договору щодо нарахування процентів за ставкою 2,2 % на день, істотне перевищення розміру процентів над сумою отриманого кредиту та відсутність у нового кредитора права вимагати більше, ніж первісний кредитор.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
По справі встановлено, що 30 жовтня 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 470693 про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NEWShort» у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредит надано на суму 5 000 грн в безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок/картку позичальника № НОМЕР_1 строком 360 днів, зі сплатою 2,2 % в день за стандартною ставкою кожні 30 днів, а при умові сплати коштів до 29 грудня 2022 року або трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, коштів в сумі не менше суми першого платежу визначеного графіком платежів, або здійснення частково дострокового повернення кредиту в розмірі 0,01 % в день. Загальна вартість кредиту за стандартною ставкою визначена в розмірі 44 600 грн, а з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 41 315 грн (а.с. 10-20).
Також 30 жовтня 2022 року ОСОБА_1 підписала Додаток № 1 до договору - графік платежів, розрахований з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки та припущення про виконання споживачем умов договору. Відповідно до цього графіка загальна вартість кредиту із застосуванням зниженої процентної ставки становить 41 315 грн та підлягає погашенню шляхом сплати: 29 листопада 2022 року - 15 грн процентів; у подальшому щомісячно - платежів по 3 300 грн процентів; 25 жовтня 2023 року - останнього платежу, який включає 5 000 грн суми кредиту та 3 300 грн процентів (а.с. 20 зворот - 21)
Того ж дня ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, яким сторони погодили суму кредиту - 5 000 грн, строк кредитування - 360 днів, стандартну процентну ставку - 2,2 % на день та знижену процентну ставку - 0,01 % на день за умови виконання вимог, визначених договором, а також порядок погашення, а саме: за стандартною ставкою - 11 платежів по 3 300 грн процентів та останній платіж у розмірі 8 300 грн, який включає 3 300 грн процентів і 5 000 грн основного боргу; за зниженою ставкою - перший платіж у розмірі 15 грн процентів за перший період, 10 платежів по 3 300 грн процентів та останній платіж у розмірі 8 300 грн, який включає 3 300 грн процентів і 5 000 грн основного боргу (а.с. 22-23).
ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 5 000 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , відкриту в АТ «ПУМБ», що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 12 вересня 2025 року (а.с.42).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Селфі Кредит», станом на 11 січня 2024 року заборгованість за зазначеним кредитним договором становила 34 809,96 грн, з яких: 4 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 29 809, 97грн - заборгованість за процентами. Проценти за користування кредитом нараховувалися з 30 жовтня 2022 року по 28 листопада 2022 року за зниженою ставкою 0,01 % на день, що становило 0,50 грн на день, а з 29 листопада 2022 року по 25 жовтня 2023 року - за стандартною ставкою 2,2 % на день, що становило 110 грн на день. У розрахунку враховано здійснені ОСОБА_1 платежі: 28 грудня 2022 року у розмірі 3 190 грн, який зараховано на погашення процентів, нарахованих станом на дату платежу, з урахуванням застосування зниженої процентної ставки у першому періоді, та 0,01 грн - на погашення тіла кредиту; 27 січня 2023 року у розмірі 3 299,99 грн, який зараховано на погашення процентів, нарахованих станом на дату платежу. Після 27 січня 2023 року ОСОБА_1 платежів на погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала (а.с. 35-41).
11 січня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (було укладено договір факторингу № 01.02-95/24, відповідно до якого між ТОВ «Селфі Кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі Кредит», визначеними в реєстрі боржників (а.с. 43-53).
Відповідно до рішення Свеа Економі Кіпр Лімітед єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 від 25.03.2024 змінено назву ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с. 58).
З платіжної інструкції №9426 від 15.01.2024 вбачається, що ТОВ «Свеа фінанс» сплатило ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 1 231104,89 грн оплати фінансування згідно договору факторингу №01.02-95/24 від 11 січня 2024 року (а.с. 54).
Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023 позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 470693 від 30.10.2022 року, загальна сума заборгованості 34809.96 грн сума основного боргу 4999.99 грн та сума нарахованих процентів 29809.97 грн (а.с. 57).
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідачка отримала кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору їх не повернула, а також перехід до позивача права грошової вимоги за договором факторингу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність перерахування кредитних коштів саме відповідачці колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються довідкою ТОВ «Пейтек Україна», з якої вбачається перерахування 5 000 грн на платіжну картку, зазначену ОСОБА_1 під час оформлення кредитного договору. При цьому апеляційний суд враховує, що у відзиві на позовну заяву відповідачка факту отримання кредитних коштів не заперечувала, клопотань про витребування від АТ «ПУМБ» інформації щодо неналежності їй цієї платіжної картки або неперерахування на коштів не заявляла. Її заперечення зводилися до недоведеності розміру заборгованості та неналежності розрахунку як доказу. За таких обставин самі лише доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів.
Посилання ОСОБА_1 на невідповідність розрахунку заборгованості як доказу є безпідставними, оскільки цей розрахунок узгоджується з іншими доказами у справі, а платежі відповідачки від 28 грудня 2022 року та 27 січня 2023 року у ньому відображені та враховані при визначенні розміру заборгованості. Доказів здійснення інших платежів або іншого обґрунтованого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надала.
Також є безпідставними її доводи про несправедливість умов договору щодо процентної ставки 2,2 % на день та на обмеження максимальної денної процентної ставки. 
Закон України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, яким статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено положенням про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, набрав чинності 24 грудня 2023 року. 
Крім того, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово встановлено граничний розмір такої ставки: протягом перших 120 днів - 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Оскільки спірний кредитний договір укладено 30 жовтня 2022 року, а проценти за ним нараховувалися до 25 жовтня 2023 року, тобто до набрання чинності зазначеними змінами, підстав для їх застосування до спірних правовідносин немає.
Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року - без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відсутні підстави і для задоволення вимог ОСОБА_1 про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, - 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий: Судді: