ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року   Справа № 918/703/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Мельник О.В.
судді Петухов М.Г.
секретар судового засідання Новосельська О.В.
за участю представників сторін:
позивача: Качмар А.І. адвокат 
відповідача: не з"явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 (суддя Романюк Ю.Г. м. Рівне, повний текст складено 06.10.2025) та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 (суддя Романюк Ю.Г., м. Рівне, повний текст складено 28.10.2025)
за позовом Фізичної особи- підприємця Підлужної Вікторії Андріївни
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг"
про розірвання договору та стягнення 85 000,00 грн

Фізична особа підприємець Підлужна Вікторія Андріївна звернулась до Господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ "Імперія-консалтинг" про розірвання договору №68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом від 29 жовтня 2024 року, укладений між Фізичною особою – підприємцем Підлужною Вікторія Андріївна та ТОВ “Імперія-консалтинг” та стягнення 85 000,00 грн. авансу.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі №918/703/25 позов задоволено. Розірвано Договір №68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом від 29.10.2024, укладений між Фізичною особою підприємцем Підлужною Вікторією Андріївною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на користь Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни сплачений аванс згідно Договору №68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом від 29.10.2024 у розмірі 85 000 грн 00 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на користь Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4 844 грн 80 коп.
Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 заяву Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на користь Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни 10 000, 00 грн - витрат на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись з ухваленими рішеннями суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 30 вересня 2025 року у справі №918/703/25 за позовом Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни до ТОВ «Імперія-консалтинг» про розірвання договору та стягнення 85 000,00 грн та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23 жовтня 2025 року у справі №918/703/25 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалити нове рішення у справі №918/703/25 за позовом за позовом Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни до ТОВ «Імперія-консалтинг» про розірвання договору та стягнення 85 000,00 грн, яким у відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Стягнути з Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги. Стягнути з Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8500,00 грн.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06 травня 2026 року. 
У зв`язку із відпусткою судді-члена колегії Петухова М.Г. та тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Олексюк Г.Є. судове засідання 06.05.2026 о 10:00 у справі №918/703/25 не відбулося.
Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 №01-05/301 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії суддів Олексюк Г.Є. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №918/703/25. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.05.2026 визначено наступний склад колегії суддів: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.05.20206 прийнято апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г. Розгляд справи №918/703/25 призначено на 27 травня 2026 року.
21 травня 2026 року представником Фізичної особи- підприємця Підлужної Вікторії Андріївни адвокатом Качмар А.І. подані додаткові пояснення, в яких просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-консалтинг» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та додаткове рішення від 23.10.2025 року у справі № 918/703/25 залишити без змін.
26 травня 2026 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" адвокатом Волошиним Л.С. подані заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких просить задовольнити вимоги, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-консалтинг», у повному обсязі.
26 травня 2026 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" адвокатом Волошиним Л.С. подане клопотання про розгляд справи за відсутності представника апелянта.
Представник позивача в судовому засіданні 27.05.2026 заперечила доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Заперечила щодо задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правові послуги понесених у суді апеляційної інстанції.
Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені у додаткових поясненнях позивача запереченнях відповідача на додаткові пояснення, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі №918/703/25
Суд першої інстанції встановлено, що 29.10.2024 між ФОП Підлужною Вікторією Андріївною та ТОВ «Імперія-консалтинг» укладений договір №68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 85 000 грн авансових платежів, що підтверджується наявними у справі платіжними документами. Водночас відповідач не надав жодного кандидата для працевлаштування, не виконав жодної частини передбачених договором послуг, не оформив актів виконаних робіт та не надав будь-яких доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань. Суд також встановив, що 01.07.2025 позивач направив відповідачу досудову вимогу про розірвання договору та повернення сплачених коштів, однак ця вимога залишилася без реагування і кошти повернуті не були. Крім того, відповідач не подав відзиву на позов, не скористався своїми процесуальними правами та не надав жодних доказів на спростування доводів позивача.
Оцінивши надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач істотно порушив умови договору, оскільки не виконав взяті на себе зобов`язання щодо підбору персоналу, не надав жодних послуг та безпідставно утримував отриманий аванс. Суд зазначив, що відповідно до пункту 3.7 договору у разі ненадання жодного кандидата протягом трьох місяців відповідач був зобов`язаний повернути повну вартість підготовчих робіт, однак цього не зробив. Суд визнав, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, а правові підстави для утримання авансових коштів відсутні. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що договір залишався чинним, оскільки його дія була встановлена до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а відповідач таких зобов`язань не виконав.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність усіх правових підстав для задоволення позову, розірвання договору №68/24 від 29.10.2024 та стягнення з ТОВ «Імперія-консалтинг» на користь ФОП Підлужної Вікторії Андріївни 85 000 грн сплаченого авансу, оскільки після розірвання договору правова підстава для утримання цих коштів відпала, а самі кошти набули характеру безпідставно збереженого майна. Також суд поклав на відповідача обов`язок відшкодувати судові витрати.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги щодо рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі №918/703/25 та заперечення інших учасників справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не дослідив усіх доказів та дійшов помилкових висновків щодо правовідносин сторін.
Відповідач зазначає, що позивач безпідставно застосувала, а суд першої інстанції помилково підтримав позицію про те, що договір №68/24 від 29.10.2024 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом поширюється на правовідносини, які виникли до дати його підписання, хоча ретроспективна дія договору прямо не передбачена його умовами та не може презюмуватися.
Апелянт вказує, що укладенню договору №68/24 від 29.10.2024 передував договір №55/24 від 12.09.2024 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом, укладений між ФОП Підлужною В.А. та ТОВ «Імперія-консалтинг». За твердженням скаржника, фактичний підбір кандидатів здійснювався в інтересах мережі магазинів сантехніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якої є ФОП Підлужний Олег Ярославович.
Скаржник зазначає, що відповідно до умов договору №55/24 від 12.09.2024 вартість послуг щодо вакансії «Комірник-комплектувальник» становила 20 000 грн за кожного кандидата, а щодо вакансії «Менеджер з продажів» 25 000 грн за кожного кандидата. Умовами договору також було передбачено сплату авансових платежів.
Апелянт посилається на листування сторін у месенджері «Telegram», відповідно до якого 12.09.2024 ТОВ «Імперія-консалтинг» надіслало ФОП Підлужній В.А. договір №55/24 та рахунок №71, а 13.09.2024 позивач здійснила оплату авансу в сумі 22 500 грн.
Також скаржник зазначає, що 18.10.2024 ФОП Підлужній В.А. необхідно було здійснити остаточний розрахунок за вакансію «Менеджер з продажів» у сумі 12 500 грн, оскільки кандидат Мручок Юрій пройшов стажування. Від пошуку кандидата на вакансію «Комірник-комплектувальник» позивач відмовилась.
За твердженням апелянта, у зв`язку з домовленістю сторін було виставлено рахунок №97 від 21.10.2024, який включав остаточний розрахунок за працевлаштованого кандидата та авансовий платіж за пошук ще одного менеджера з продажів.
Скаржник зазначає, що всі платежі, здійснені платіжними інструкціями №970 від 13.09.2024, №991 від 21.10.2024, №5 від 16.01.2025 та №1003 від 06.11.2024, були оплатою послуг за договором №55/24 від 12.09.2024.
Апелянт зазначає, що ТОВ «Імперія-консалтинг» виконало умови договору №55/24, оскільки надало позивачу 18 кандидатів на посаду менеджера з продажів та 5 кандидатів на гарантійну заміну, а також організувало співбесіди з кандидатами в онлайн-форматі.
Крім того, скаржник вказує, що 29.10.2024 ФОП Підлужна В.А. звернулась щодо продовження співпраці та відновлення пошуку кандидатів на вакансію комірника, у зв`язку з чим сторонами було укладено новий договір №68/24 від 29.10.2024 та виставлено рахунок №100 на суму 20 000 грн.
За умовами договору №68/24 ТОВ «Імперія-консалтинг» зобов`язалося надати послуги з пошуку та підбору персоналу відповідно до заявки замовника, а ФОП Підлужна В.А. прийняти та оплатити надані послуги. Договором передбачалося внесення авансу в сумі 10 000 грн та остаточний розрахунок після проходження кандидатом стажування.
Апелянт наголошує, що відповідно до пункту 3.6 договору №68/24 від 29.10.2024, якщо виконавець надав 2-5 кандидатів, вартість підготовчих робіт поверненню не підлягає.
Скаржник зазначає, що ТОВ «Імперія-консалтинг» виконало умови договору №68/24 від 29.10.2024 та надало ФОП Підлужній В.А. 17 кандидатів на вакансію «Комірник-комплектувальник», які відповідали вимогам заявки, а також організувало співбесіди з кандидатами.
Апелянт посилається на приписи статей 11, 509, 629, 901, 903 ЦК України та зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а послуги за своєю природою споживаються в процесі їх надання.
Також скаржник зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду аванс підлягає поверненню лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким він був сплачений. На думку апелянта, умови договору були виконані належним чином, оскільки відповідач надав необхідну кількість кандидатів.
У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач не повідомила суд першої інстанції про фактичне погодження умов договорів, взаємодію сторін та виконання умов договорів, що призвело до неповного встановлення обставин справи.
Апелянт вважає, що кошти були набуті правомірно на підставі договорів №55/24 від 12.09.2024 та №68/24 від 29.10.2024, а підстави для їх повернення відсутні.
Щодо вимоги про розірвання договору скаржник зазначає, що відповідно до статті 651 ЦК України розірвання договору можливе лише у разі істотного порушення його умов або в інших випадках, встановлених законом чи договором. На думку апелянта, жодного порушення умов договору з боку ТОВ «Імперія-консалтинг» не було допущено, а тому підстави для розірвання договору відсутні.
Скаржник також просить долучити до матеріалів справи нові докази, зокрема договір №55/24, листування в месенджері «Telegram», резюме кандидатів, копії паспорта та документа PESEL Ковальової Н.Р., заявку на вакансію «Комірник». Апелянт зазначає, що зазначені докази не були подані до суду першої інстанції з поважних причин, оскільки відповідач не отримував позовної заяви та не був належним чином повідомлений про розгляд справи.
У поданих додаткових поясненнях представник ФОП Підлужної Вікторії Андріївни повністю заперечує проти доводів апеляційної скарги ТОВ «Імперія-консалтинг» та просить залишити без змін рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 року і додаткове рішення від 23.10.2025 року. Позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, оскільки ґрунтуються на повному й всебічному дослідженні матеріалів справи.
У поясненнях наголошується, що твердження відповідача про те, що сплачені кошти є оплатою за підготовчі роботи або процес пошуку кандидатів, суперечить змісту укладеного між сторонами договору №68/24 від 29.10.2024. Позивач звертає увагу, що предметом договору був не сам процес рекрутингу, а досягнення конкретного результату підбір персоналу відповідно до заявки замовника. Згідно з пунктом 3.3 договору робота виконавця вважається виконаною лише тоді, коли кандидат фактично прийнятий на роботу, допущений до стажування або щодо нього прийнято рішення про подальшу співпрацю. Оскільки жодного доказу того, що хоча б один із запропонованих кандидатів був прийнятий на роботу чи стажування, відповідач не надав, надсилання резюме, повідомлень у месенджерах або організація співбесід не можуть свідчити про належне виконання договору. Такі дії є лише підготовчими заходами, які самі по собі не мають споживчої цінності для замовника без досягнення передбаченого договором результату. Саме тому отримані відповідачем кошти підлягають поверненню як такі, що утримуються без достатньої правової підстави.
Позивач також зазначає, що ТОВ «Імперія-консалтинг» як професійний учасник ринку рекрутингових послуг здійснює пошук кандидатів, телефонні переговори, використання баз даних резюме та інші організаційні заходи на власний ризик. Договір не передбачає окремої оплати таких дій та не поділяє послуги на самостійні етапи. Усі сплачені кошти були авансом у рахунок майбутнього досягнення результату, а не фінансуванням поточної діяльності виконавця. Позивач також спростовує доводи відповідача про те, що частина платежів нібито стосувалася попереднього договору №55/24 від 12.09.2024, наголошуючи, що у призначеннях платежів відсутні будь-які посилання на інший договір, а відповідач протягом тривалого часу приймав кошти без заперечень та не повертав їх як помилково зараховані.
Окремо позивач звертає увагу на невідповідність кандидатів вимогам замовника та неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо первинного відбору претендентів. Зазначається, що рекрутери фактично займалися масовим направленням резюме без перевірки відповідності кандидатів умовам вакансій. Як приклади наводяться співбесіди з кандидатами Іванченком Юрієм та Гаєвським Тарасом, під час яких з`ясувалося, що вони навіть не були належним чином поінформовані про місце роботи та інші суттєві умови працевлаштування. Через це кандидати відмовилися від подальшої участі ще на етапі співбесід. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про недбалість рекрутерів та відсутність належного виконання договору. Крім того, навіть у межах гарантійної заміни кандидата на посаду В2С "Менеджер з продажів" відповідач систематично затягував процес, несвоєчасно надавав резюме та ігнорував комунікацію, у зв`язку з чим співпраця була припинена через втрату довіри та відсутність реального результату.
У поясненнях також наголошується на відсутності належних доказів виконання договору. У матеріалах справи відсутні підписані сторонами акти приймання-передачі послуг або інші документи, які підтверджували б досягнення результату, визначеного договором. Надані відповідачем скриншоти листування в Telegram не можуть вважатися належними доказами виконання зобов`язань, оскільки не підтверджують факт прийняття кандидатів на роботу та не відповідають вимогам до первинних документів. Крім того, пунктом 8.7 договору сторони передбачили, що електронна переписка визнається документом лише за умови її підтвердження оригінальними документами, яких відповідач не надав.
Щодо доводів про пропуск строку апеляційного оскарження, позивач вказує, що відповідач безпідставно посилається на неотримання судової кореспонденції. Зазначається, що відповідно до чинного законодавства юридичні особи зобов`язані зареєструвати електронні кабінети в ЄСІТС та контролювати надходження процесуальних документів. Нереєстрація електронного кабінету, неналежна організація роботи підприємства або ігнорування поштової кореспонденції за офіційною адресою є ризиками самого відповідача і не можуть визнаватися поважними причинами для поновлення процесуальних строків.
Таким чином, представник позивача зазначає, що всі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до спроби прирівняти внутрішні дії рекрутерів - телефонні дзвінки, пошук резюме та листування з кандидатами до належного виконання договірних зобов`язань. Водночас укладений між сторонами договір прямо пов`язує оплату послуг із досягненням конкретного результату у вигляді працевлаштування кандидата або прийняття рішення про подальшу співпрацю. Оскільки такого результату відповідач не досяг і належними доказами не підтвердив, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а оскаржувані рішення Господарського суду Рівненської області та додаткове рішення повинні бути залишені без змін.
У поданих запереченнях на додаткові письмові пояснення позивача ТОВ «Імперія-консалтинг» зазначає, що додаткові пояснення ФОП Підлужної Вікторії Андріївни, не спростовують доводів апеляційної скарги та фактично є повторенням раніше висловленої позиції. Відповідач вважає, що наведені позивачем аргументи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень.
Відповідач заперечуючи проти тверджень позивача щодо правової природи договору, зазначає, що позивач помилково зводить предмет договору виключно до кінцевого результату у вигляді працевлаштування кандидата або його виходу на стажування. Апелянт зазначає, що послуга з підбору персоналу за своєю правовою природою є послугою, яка споживається у процесі її надання, а не лише після досягнення певного результату. Відповідно до умов договору ТОВ «Імперія-консалтинг» здійснювало пошук кандидатів, організовувало взаємодію між сторонами, направляло резюме, погоджувало співбесіди та супроводжувало процес підбору персоналу, тобто фактично виконувало передбачені договором дії. Крім того, договором передбачено, що у випадку надання замовнику від двох до п`яти кандидатів вартість підготовчих робіт поверненню не підлягає. Відповідач наголошує, що ним було надано значно більшу кількість кандидатів, а тому твердження про повне ненадання послуг є необґрунтованим. Також зазначається, що досягнення кінцевого результату залежало не лише від виконавця, а й від самого замовника, який мав розглядати резюме, організовувати співбесіди та приймати рішення щодо подальшої співпраці з кандидатами.
Відповідач також заперечує проти доводів позивача про те, що вся сума у розмірі 85 000 грн 00 коп була сплачена виключно за договором №68/24 від 29.10.2024. Апелянт стверджує, що значна частина платежів була здійснена в межах попереднього договору №55/24 від 12.09.2024 та стосувалася інших вакансій, зокрема вакансії менеджера з продажів. Зазначає, що договір №68/24 був укладений лише 29.10.2024, а тому платежі, здійснені до цієї дати, не можуть автоматично вважатися такими, що здійснювалися на його виконання. На підтвердження цього відповідач наводить перелік рахунків і платіжних документів, які на його думку, свідчать про оплату послуг за попереднім договором. Відтак апелянт вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що вся сума 85 000 грн підлягає поверненню саме в межах договору №68/24, оскільки позивач не спростував доводів про існування інших договірних правовідносин між сторонами.
Щодо доводів позивача про недопустимість доказів, поданих разом з апеляційною скаргою, відповідач зазначає, що листування у месенджері Telegram, скриншоти, резюме кандидатів та інші матеріали є належними і допустимими доказами у розумінні Господарського процесуального кодексу України. На думку апелянта, ці докази підтверджують факт існування між сторонами попередніх договірних відносин, факт надання послуг з підбору персоналу, погодження вакансій та кандидатів, направлення резюме й комунікацію між сторонами під час виконання договорів. Відповідач наголошує, що скриншоти листування подані не як первинні бухгалтерські документи, а як електронні докази, які підтверджують зміст ділової переписки між сторонами. Також зазначається, що закон не вимагає накладення кваліфікованого електронного підпису на кожне повідомлення в месенджері для можливості використання такого листування як доказу в суді. Крім того, позивач не заперечує факту існування відповідної переписки, не стверджує про її підроблення та не надає іншого змісту повідомлень. Відповідач вважає, що скриншоти повинні оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, такими як договори, рахунки, платіжні інструкції та резюме кандидатів.
Апелянт також зазначає, що посилання позивача на умови договору щодо підтвердження електронної переписки оригінальними документами не може бути підставою для відмови у прийнятті електронних доказів, оскільки така умова договору не обмежує процесуальні права сторін щодо подання доказів у господарському процесі. На думку відповідача, саме подані ним докази дозволяють встановити реальний зміст правовідносин між сторонами, який не був повністю досліджений судом першої інстанції. Також відповідач зазначає, що неподання цих доказів до суду першої інстанції було зумовлене тим, що товариство фактично не було обізнане про розгляд справи та не мало можливості подати їх раніше.
Стосовно тверджень позивача про законність рішення та додаткового рішення суду першої інстанції відповідач зазначає, що такі доводи не спростовують наведених в апеляційній скарзі аргументів щодо неповного дослідження обставин справи. На думку апелянта, суд першої інстанції не встановив належним чином правову природу кожного платежу, не дослідив існування договору №55/24 від 12.09.2024 та безпідставно дійшов висновку про стягнення всієї суми 85 000 грн 00 коп за договором №68/24 від 29.10.2024. Відповідач також вказує, що додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є похідним від основного рішення, а тому в разі скасування останнього має бути скасоване і додаткове рішення.
Окремо апелянт заперечує проти висновку позивача про необхідність повернення авансового платежу через відсутність працевлаштування кандидатів. Відповідач зазначає, що договором №68/24 чітко розмежовано оплату підготовчих робіт та остаточний розрахунок за працевлаштованого кандидата. Згідно з пунктом 3.2 договору замовник сплачував 10 000 грн як вартість підготовчих робіт, а пунктом 3.6 передбачено, що у разі надання від двох до п`яти кандидатів така сума поверненню не підлягає. За твердженням апелянта, ця умова була виконана, оскільки позивачу було надано значно більше кандидатів, ніж передбачено договором. Відтак відсутність фактичного працевлаштування кандидатів може впливати лише на питання остаточного розрахунку за кандидата, але не є підставою для повернення вартості підготовчих робіт. Відповідач вважає, що позивач безпідставно ототожнює підстави для остаточного розрахунку із підставами для повернення підготовчого платежу та фактично підміняє зміст погоджених сторонами умов договору.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги. 
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (тут і далі – в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
29 жовтня 2024 року ФОП Підлужна Вікторія Андріївна та ТОВ “Імперія- консалтинг” уклали Договір № 68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом (далі - договір) (а.с.6-8 т.1).
Згідно з п. 1 договору виконавець ТОВ “Імперія-консалтинг” зобов`язується за завданням Замовника ФОП Підлужної Вікторії Андріївни надати послуги зазначені в розділі 2 “Відомості про послуги” договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти і оплатити належним чином надані Виконавцем Послуги.
Відповідно до п.2 договору виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з пошуку та підбору персоналу (надалі - Послуги). Виконавець проводить всі заходи з підбору кандидатів, включаючи організацію співбесіди кандидата з замовником, а також забезпечує консультативне супроводження випробувального терміну.
Відповідно до п. 3.1. договору розрахунки між сторонами відбуваються по кожному підібраному виконавцем для замовника спеціалісту. Вартість послуг по вакансії комірник-комплектувальник становить 20 000,00 грн за кожного прийнятого на роботу Кандидата.
Порядок розрахунків визначено п.3.2. договору замовник: сплачує вартість підготовчих робіт по вакансії 10 000 грн, у якості авансу від загальної вартості послуг, зазначених в п.3.1 в день підписання договору.
Остаточний розрахунок здійснюється замовником окремо за кожного працівника після проходження кандидатом стажування та прийнятті його на випробувальний термін - до 2 тижнів.
Пунктом 3.3 договору визначено, що робота виконавця по підбору кандидатури на конкретну посаду вважається виконаною в момент, коли кандидат фактично прийнятий на роботу на випробувальний термін/ стажування або з моменту прийняття рішення стосовно подальшого співробітництва, незалежно від того, оформлений цей факт документально чи ні замовником.
Виконання робіт оформляється Актом прийому-здачі виконаних послуг, підписаним обома сторонами протягом 3 (трьох ) робочих днів з моменту виконання послуг.
Робота виконавця по підбору кандидатури на конкретну посаду також вважається виконаною незалежно від підписання Актів прийому-здачі виконаних послуг, якщо замовник не надає мотивовану відмову від підписання Акту протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Актів.
Відповідно до п 3.7. договору виконавець повертає повну вартість підготовчих робіт по вакансії у разі не надання жодного кандидата протягом 3 (трьох) місяців з моменту підписання договору.
Розділом 4 договору, передбачені обов`язки виконавця: 
4.1.1. Своєчасно та якісно надавати послуги зазначені в п. 2.1 цього договору. Під час надання послуг виконавець керується вимогами зазначеними в заявках, які є невід`ємними частиною договору.
4.1.2. Надати замовнику на розгляд 2-5 кандидатів по заявлених вимогах та пропозиціях, які вказані у додатку до договору. Кількість кандидатів в рамках разового підбору: до 10 кандидатів;
4.1.3. При здійсненні своїх обов`язків використовувати всі передбачені законом засоби для якісного та оперативного надання послуг замовнику.
4.1.4. При виникненні обставин, що перешкоджають належному виконанню своїх зобов`язань, згідно з цим договором, терміново письмово повідомити про це замовника.
4.1.5. Після прийняття кандидата на посаду на випробувальний термін складати та передавати замовнику акти прийому наданих послуг у двох екземплярах підписаних зі своєї сторони.
4.1.6. У випадку якщо підібраний кандидат не відповідає посаді або розриває трудові відносини з замовником протягом 3 (трьох) місяців, виконавець зобов`язується підібрати іншого Кандидата аналогічної кваліфікації без здійснення додаткової оплати замовником.
4.1.7. Сторони домовились, що п. 4.1.6. застосовується не більше одного (одного) разу для окремої вакансії.
4.1.7.1. Якщо умови зазначені в п. 4.1.5 та 4.1.6 виконані, то послуги виконавця вважаються такими, що були надані належним чином та в повному обсязі Замовнику.
4.1.8. Виконавець звільняється від виконання зобов`язань, передбачених в п. 4.1.6 договору, у випадку, якщо прийнятий замовником на посаду кандидат звільняється у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (в том числі по причині реорганізації або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату, невідповідність фактичних умов праці з зазначеними в заявках, за угодою сторін, невиконанням замовником законодавства про працю, умов колективного або трудового договору (п.1 ч.1. ст.40 КЗпП).
4.1.9 Інформація, надана замовнику, згідно даного договору, є персональними даними кандидата, призначена виключно для замовника і не може передаватися третім особам (частково або повністю), а також використовуватися за участю третіх осіб без згоди виконавця. 
4.2 Обов`язки замовника:
4.2.1. Замовник у заявці надає повний об`єм інформації, необхідний виконавцю для якісного надання послуг, згідно даного договору. Прийняти від виконавця належним чином надані послуги, згідно з цим договором.
4.2.2. Замовник зобов`язаний ознайомитись з наданими виконавцем резюме кандидатів та повідомити виконавця про перелік тих кандидатів, з якими необхідно організувати співбесіду. Виконавець узгоджує час, місце та умови проведення співбесіди з замовником та кандидатами. Після загального узгодження, замовник зобов`язаний провести співбесіду з кандидатами.
4.2.3. Перевірити інформацію, що міститься у актах прийняття наданих послуг, на предмет її відповідності обсягу фактично наданих послуг та, у разі відсутності зауважень підписувати акт та один його примірних повертати виконавцю в момент отримання.
4.2.4. Своєчасно здійснювати оплату послуг, на умовах та в порядку зазначеному в п.3 цього договору.
4.2.5. Без письмової згоди виконавця не направляти кандидатів та не передавати відомості про них в інші організації (іншим юридичним чи фізичним особам). У випадку порушень умов цього пункту даного договору, замовник сплачує послуги виконавця згідно пункту 3.1. даного договору за кожного кандидата, інформацію про якого була передана третій особі.
4.2.6. У випадку закриття вакансії (скорочення штату чи чисельності персоналу в організації замовника, підбору спеціаліста іншим агентством або самостійно) замовником, зазначеної в заявках негайно письмово повідомити про це виконавця.
4.2.7. Замовник письмово інформує виконавця про причини відмови в прийнятті на посаду запропонованим кандидатам в триденний термін.
4.2.8. Якщо замовник відмовляється від кандидата запропонованого виконавцем, то замовник протягом 1 (одного) року з дати прийняття такого рішення не має права запропонувати, будь яким чином, цьому кандидату роботу в своїй організації. У випадку прийому на роботу такого кандидата, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю, на умовах та в порядку визначеному даним договором подвійну грошову суму зазначену в п. 3.1 даного договору, за кожного такого кандидата окремо, якщо інші умови письмово не оговорені з виконавцем
4.2.9. Ухвалити рішення щодо кандидатів, запропонованих виконавцем, в п`ятиденний строк, з дати надання відомостей про кандидатів замовнику про що повідомити виконавця.
4.2.10. В момент отримання замовником резюме кандидатів, запропонованих виконавцем, письмово (електронною поштою) повідомляти останнього щодо отримання таких відомостей, в повідомленні слід зазначити П.І.Б кандидатів.
Відповідно до пункту 5.1. умов Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Пунктами 5.3., 5.4. умов договору, у разі необґрунтованої відмови замовником від прийняття послуг передбачених умовами договору, передоплата зазначена в пункті 3.2. залишається виконавцю. Необґрунтована відмова від підписання акту наданих послуг не допускається. У випадку відмови від підписання наданих послуг замовник повинен надати свої письмові зауваження. Якщо відправлений виконавцем акт приймання-передачі наданих послуг замовником не підписаний і письмово не заперечений протягом 5 (п`яти) робочих днів, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.
Згідно з п. 7.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п.7.2 договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання договору можливе лише в випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України.
Згідно пунктів 8.2., 8.7. договору, після підписання цього договору усі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи .про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору втрачають юридичну силу. Сторони визнають в якості документів, які регулюють відносини по договору, ділову переписку, як в оригінальному виконанні, так і передану по факсу або електронній пошті, при умові підтвердження оригінальними екземплярами.
Судом встановлено, що укладений між сторонами договір №68/24 від 29.10.2024 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
За прписами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 193 ГК України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Позивач зазначає, що відповідач 12.09.2024 виставив для позивача рахунок № 71 від 12.09.2024 на суму 45 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Комірник-комплектувальник» 20 000,00 грн та з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Менеджер з продажів» 25 000,00 грн; 21.10.2024 виставив рахунок № 97 від 21.10.2024 на суму 15 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Менеджер з продажів» 15 000,00 грн; 29.10.2024 виставив рахунок №100 від 29.10.2024 на суму 20 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Комірник» 20 000,00 грн; 06.11.2024 виставив для позивача рахунок на оплату (рахунок-фактура) № 104 на загальну суму 25 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Менеджер з продажів» (а.с.11-17 т.1).
На виконання пункту 3.2 даного договору Фізична особа-підприємець Підлужна Вікторі Андріївни зазначає, що у якості авансу перерахувало на рахунок одержувача Товариства з обмеженою відповідальність "Імперія-Консалтинг" UA543510050000026003878945780 - 85 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №970 від 13 вересня 2024 р. кошти у розмірі 22 500,00 грн , згідно платіжної інструкції №991 від 21 жовтня 2024 р. кошти у розмірі 15 000,00 грн, згідно платіжної інструкції №998 від 29 жовтня 2024 р. кошти у розмірі 10 000,00 грн, згідно платіжної інструкції №1003 від 06 листопада 2024 р. кошти у розмірі 25 000,00 грн., згідно платіжної інструкції №5 від 16 січня 2025 р. кошти у розмірі 12 500,00 грн (а.с.14, 18-24 т.1).
Проте, позивач зазначає, що ТОВ "Імперія-консалтинг" всупереч договору не надало послуги з пошуку та підбору персоналу.
01 липня 2025 року на підставі пункту 7.2 укладеного договору позивачем направлено досудову вимогу від 01.07.2025 про розірвання договору та повернення коштів (а.с.9-10 т.1), яка залишилася невиконаною з боку відповідача. З урахуванням вказаних обставин 
Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога позивача про розірвання договору, у зв`язку із істотним порушенням його умов та повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору.
Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Оцінка порушення умов договору, як істотне, повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 ЦК України, а саме істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Отже, підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін до договору чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у зазначеній нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.
Таким чином, оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що сталися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Обґрунтування істотності (значної міри) порушення умов договору відповідачем і підлягає дослідженню і оцінці в межах цієї справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Колегія суддів відзначає, що факт виникнення договірних відносин за договором №68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом, зокрема по вакансії "Комірник-комплектувальник" від 29 жовтня 2024 року між ФОП Підлужною В.А. та ТОВ «Імперія-консалтинг» підтверджується листуванням між сторонами в месенджері «Telegram», роздруківка якого додано відповідачем до апеляційної скарги.
У постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, виснувала, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). При цьому необхідно враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.
Так, із наданого відповідачем листування в месенджері «Telegram» вбачається, що 29.10.2024 фізична особа-підприємець Підлужна В.А. (ідентифікована у переписці як «Львів Вікторія Підлужна», « ОСОБА_1 ») повторно звернулася до представника ТОВ «Імперія-консалтинг» з питання продовження співпраці у сфері пошуку та підбору персоналу. Зі змісту зазначеного листування слідує, що замовник висловив зацікавленість у подальшому отриманні послуг товариства та просив відновити роботу з пошуку кандидатів на вакантну посаду комірника. При цьому сторони усвідомлювали, що кошти авансового платежу, були використані, у зв`язку з чим надання нових послуг з пошуку та підбору персоналу потребувало окремого договірного врегулювання. Саме з огляду на необхідність продовження співпраці на новий період та надання нової послуги з підбору працівника на посаду комірника між сторонами було ініційовано укладення нового правочину. Так, у той самий день, 29.10.2024, ТОВ «Імперія-консалтинг» направило ФОП Підлужній В.А. для ознайомлення та підписання договір №68/24 від 29.10.2024, предметом якого було надання послуг з пошуку та підбору персоналу, а також виставило рахунок №100 від 29.10.2024 на оплату відповідних послуг з підбору кандидата на посаду комірника на загальну суму 20 000,00 грн, по якому здійснено оплату на виконання п.3.2.договору (вартість підготовчих робіт по вакансії) ФОП Підлужною В.А. в сумі 10000,00 грн (платіжна інструкція №998 від 29 жовтня 2024 року) (а.с.125 т.1). Наведені обставини свідчать про те, що ініціатива щодо продовження співпраці виходила безпосередньо від замовника, який мав намір і надалі користуватися послугами ТОВ «Імперія-консалтинг», а також підтверджують досягнення сторонами домовленостей щодо укладення нового договору та надання нового комплексу послуг.
Відповідно до п. 4.1.1 договору виконавець зобов`язався своєчасно та якісно надавати послуги з пошуку та підбору персоналу, визначені п. 2.1 договору, а згідно з п. 4.1.2 договору – здійснювати підбір кандидатів відповідно до вимог, зазначених замовником у заявках, що є невід`ємними частинами договору та надавати замовнику на розгляд від 2 до 5 кандидатів, які відповідають заявленим вимогам і пропозиціям, із загальною кількістю кандидатів у межах разового підбору до 10 осіб.
Як вбачається з наданого сторонами листування в месенджері «Telegram», виконавець (відповідач) не лише виконав зазначені умови договору, а й фактично перевищив встановлений сторонами обсяг послуг. Так, у межах виконання заявки на підбір працівника на посаду «Комірник-комплектувальник» замовнику було запропоновано 17 потенційних кандидатів, інформація про яких була передана замовнику для ознайомлення та прийняття рішення щодо подальшого проведення співбесід і можливого працевлаштування.
Серед кандидатів на посаду «Комірник-комплектувальник», резюме яких були направлені замовнику - позивачу у даній справі, зокрема, були: 1) Балак Михайло, 32 роки, із загальним стажем роботи 8 років 11 місяців, який має досвід виконання всіх функціональних обов`язків, передбачених погодженою замовником заявкою на вакансію (а.с. 217 т.1, а.с. 4 т.2); 2) Мудрий Богдан, 19 років, із досвідом роботи 4 місяці, який також відповідав заявленим вимогам щодо функціональних обов`язків (а.с.151, 196 т.1); 3) Харитонова Наталія, 47 років, із досвідом роботи 5 років 7 місяців (а.с.151, 194, 239 т.1); 4) Савчук Петро, 19 років, із досвідом роботи 2 роки 8 місяців (а.с. 147, 195 т.1, а.с. 5 т.2); 5) Атамас Сергій, 38 років, із професійним стажем 13 років 11 місяців (а.с. 154, 205, 247 т.1); 6) Соколов Олександр, 46 років, із досвідом роботи 2 роки (а.с.151, 193 т.1, а.с.6 т.2); 7) ОСОБА_2 , 43 роки, із досвідом роботи 10 років (а.с.151, 209 т.1, а.с. 1 т.2). Копії резюме зазначених кандидатів були надані замовнику для розгляду та оцінки їх професійної відповідності вакантній посаді «Комірник-комплектувальник». Крім того, виконавцем було надано замовнику інформацію щодо інших кандидатів, а саме: ОСОБА_3 (а.с.151, 199 т.1), ОСОБА_4 (а.с. 201 т.1), ОСОБА_5 (а.с. 206), ОСОБА_6 (а.с. 203 т.1), ОСОБА_7 (а.с.208 т.1), ОСОБА_8 (а.с.213 т.1), ОСОБА_9 (а.с. 210-211 т.1), ОСОБА_10 (а.с. 156, 214 т.1), ОСОБА_11 (а.с. 216 т.1) та ОСОБА_12 (а.с. 158 т.1). При цьому окремі кандидати, зокрема ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , були допущені до стажування, що додатково підтверджує їх відповідність вимогам замовника та фактичне використання результатів послуг, наданих виконавцем.
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що важливим є також те, що робота виконавця не обмежувалася лише пошуком та передачею резюме кандидатів. Щодо кожного з кандидатів працівниками ТОВ «Імперія-Консалтинг» попередньо проводилися співбесіди в онлайн-форматі, під час яких здійснювалася перевірка відповідності кандидатів вимогам вакансії, оцінювалися їх професійні навички, досвід роботи, мотивація до працевлаштування та готовність працювати на запропонованих умовах. Лише після проведення такої попередньої оцінки та відбору інформація про кандидатів передавалася замовнику (а.с. 201 т.1).
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що наведені обставини з урахуванням стандарту «вірогідності доказів» свідчать про те, що відповідач виконав усі передбачені договором про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом №68/24 від 29 жовтня 2024 року обов`язки щодо пошуку, відбору та представлення кандидатів на вакантну посаду «Комірник-комплектувальник», забезпечивши замовнику можливість обрати працівника з числа осіб, які відповідали заявленим критеріям. Більше того, фактичний обсяг наданих послуг суттєво перевищував мінімально визначений сторонами обсяг зобов`язань, що підтверджує належне та добросовісне виконання ТОВ «Імперія-Консалтинг» умов спірного договору.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом укладеного між сторонами договору є надання виконавцем послуг з пошуку та підбору персоналу відповідно до заявки замовника щодо підбору персоналу на вакантну посаду «Комірник-комплектувальник». За своєю правовою природою спірний договір є договором про надання послуг у розумінні статті 901 Цивільного кодексу України, відповідно до якої виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити таку послугу. Таким чином, законодавець безпосередньо визначає, що результатом договору про надання послуг є саме здійснення певної діяльності, а не обов`язково досягнення конкретного господарського чи комерційного результату, який може залежати від волі третіх осіб.
Колегія суддів вважає помилковим твердження позивача про те, що діяльність виконавця щодо пошуку кандидатів, аналізу резюме, проведення співбесід, первинного відбору претендентів та організації комунікації між кандидатами і замовником є лише підготовчими роботами, які не мають самостійної цінності. Саме зазначені дії і становлять зміст рекрутингової послуги, замовленої позивачем. Без здійснення відповідного пошуку, аналізу ринку праці, проведення співбесід, оцінки професійних навичок кандидатів та формування кадрового резерву досягнення будь-якого подальшого результату є об`єктивно неможливим.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Імперія-Консалтинг» фактично виконало значний обсяг робіт з підбору персоналу. На виконання заявки замовника було здійснено пошук кандидатів, проведено їх попередній відбір, організовано онлайн-співбесіди та надано замовнику інформацію щодо 17 кандидатів на посаду комірника-комплектувальника. При цьому окремі кандидати були допущені замовником до стажування, зокрема Крамар Максим та ОСОБА_14 , що прямо спростовує твердження позивача про відсутність будь-яких результатів виконання договору.
Особливої уваги заслуговує та обставина, що саме змовник визначав остаточне рішення щодо прийняття кандидата на роботу або продовження співпраці з ним. Виконавець не є роботодавцем кандидатів, не має повноважень щодо їх працевлаштування та не може гарантувати прийняття замовником того чи іншого кандидата на роботу. Відтак фактичне оформлення трудових відносин залежить не лише від діяльності виконавця, а й від волевиявлення самого замовника та кандидатів, які є самостійними учасниками відповідних правовідносин. Покладення на виконавця відповідальності за обставини, що перебувають поза межами його контролю, суперечило б принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач фактично ототожнює поняття «надання послуг» із поняттям «досягнення гарантованого результату», хоча такі категорії не є тотожними. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що за договорами про надання послуг оплаті підлягає сама діяльність виконавця, якщо інше прямо не передбачено договором. Сам по собі факт недосягнення бажаного для замовника економічного або господарського ефекту не свідчить про неналежне виконання виконавцем своїх обов`язків, якщо останній вчинив усі передбачені договором дії належним чином.
Посилання позивача на пункт 3.3 договору №68/24 від 29.10.2024 також є необґрунтованим та здійснюється без урахування інших положень договору і фактичної поведінки сторін. Вказаний пункт визначає момент, з яким сторони пов`язують завершення процедури підбору кандидата, однак не свідчить про те, що вся попередньо виконана виконавцем робота втрачає правове значення або має здійснюватися безоплатно. Інше тлумачення призводило б до очевидно несправедливого результату, за якого замовник міг би безоплатно користуватися результатами професійної діяльності рекрутингової компанії, отримувати десятки відібраних кандидатів, проводити з ними співбесіди, організовувати стажування, а згодом вимагати повернення всіх сплачених коштів лише з тієї підстави, що остаточне рішення про працевлаштування не було прийняте.
Доводи позивача про відсутність належних доказів надання послуг, а також про недопустимість наданого відповідачем листування в месенджері Telegram як доказу у справі, є необґрунтованими, базуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, а також не враховують фактичну поведінку сторін під час виконання договору №68/24 від 29.10.2024.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статей 901, 903 Цивільного кодексу України визначальним є фактичне надання та споживання послуг замовником, а не виключно оформлення такого факту певним первинним документом. Саме тому відсутність підписаного акта сама по собі не свідчить про ненадання послуг та не може автоматично спростовувати інші наявні у справі докази їх виконання.
Помилковим є твердження позивача про те, що факт належного виконання договору може підтверджуватися виключно документами щодо працевлаштування кандидатів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено пошук кандидатів, проведено їх первинний відбір, організовано співбесіди, сформовано та передано замовнику резюме претендентів, які відповідали вимогам заявки. Всього замовнику було надано інформацію щодо сімнадцяти кандидатів на вакантну посаду комірника-комплектувальника, що підтверджується наявним листуванням між сторонами та копіями відповідних резюме.
Фактично позивач не заперечує самого факту отримання інформації про кандидатів. Більше того, зі змісту листування вбачається, що сторони тривалий час взаємодіяли саме через месенджер Telegram, за допомогою якого замовник ставив завдання, погоджував вимоги до вакансії, отримував інформацію щодо кандидатів та комунікував із представниками відповідача. За таких обставин є очевидним, що зазначений спосіб комунікації був добровільно обраний та фактично використовувався обома сторонами як основний інструмент виконання договірних зобов`язань.
Посилання позивача на відсутність кваліфікованого електронного підпису на скриншотах листування також не заслуговують на увагу. Відповідно до статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є, зокрема, текстові повідомлення, електронне листування, повідомлення в мережі Інтернет, дані месенджерів та інша інформація в електронній формі. Закон не містить вимоги про те, що кожне електронне повідомлення або скриншот листування повинні містити кваліфікований електронний підпис для того, щоб бути допустимим доказом у судовому процесі.
Верховний Суд у численних правових позиціях неодноразово зазначав, що листування у месенджерах, електронною поштою та інших електронних системах комунікації може використовуватися як належний доказ за умови можливості встановлення його змісту, учасників листування та зв`язку із предметом спору. Відсутність електронного підпису не є безумовною підставою для визнання такого доказу недопустимим, оскільки оцінка доказів здійснюється судом у сукупності з іншими матеріалами справи.
Також необґрунтованим є посилання позивача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначена норма регулює порядок оформлення первинних бухгалтерських документів для цілей бухгалтерського обліку та фінансової звітності, а не визначає перелік допустимих доказів у господарському судочинстві. Тому обставина того, що скриншоти листування не є первинними бухгалтерськими документами, жодним чином не впливає на їх допустимість як доказів у розумінні статей 73, 76, 77 та 96 Господарського процесуального кодексу України.
Не відповідають змісту договору і доводи позивача щодо пункту 8.7 договору №68/24 від 29.10.2024. Вказана умова спрямована на врегулювання порядку ділової переписки між сторонами та не містить прямої заборони використовувати електронне листування як доказ виконання договірних зобов`язань. Більше того, тлумачення цього пункту, запропоноване позивачем, фактично нівелює багатомісячну практику взаємодії сторін, які здійснювали обмін інформацією про кандидатів саме через Telegram та використовували такий спосіб комунікації як робочий інструмент реалізації договору.
Колегія суддів також враховує принцип заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), який випливає із засад добросовісності, визначених статтями 3 та 13 Цивільного кодексу України. Позивач протягом усього строку виконання договору приймав від відповідача інформацію про кандидатів через Telegram, користувався результатами такої комунікації, не заперечував проти форми її здійснення, не вимагав надсилання дублюючих паперових документів та не ставив під сумнів належність такого способу взаємодії. Лише після виникнення спору позивач почав стверджувати, що вся отримана ним інформація нібито не має жодного юридичного значення, що свідчить про непослідовність його правової позиції.
Крім того, матеріалами справи підтверджується не лише сам факт направлення кандидатів, але й подальша взаємодія замовника з окремими претендентами. Зокрема, окремі кандидати проходили стажування, що додатково підтверджує отримання та фактичне використання позивачем результатів роботи відповідача. Така поведінка замовника об`єктивно свідчить про прийняття ним результатів наданих послуг та їх практичне використання у власній господарській діяльності.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що додані до апеляційної скарги відповідачем скриншоти листування у Telegram, резюме кандидатів, інформація щодо проведених співбесід, відомості про проходження окремими кандидатами стажування та інші матеріали справи є належними, допустимими та взаємопов`язаними доказами, які підтверджують фактичне виконання відповідачем своїх договірних обов`язків згідно умов договору №68/24 від 29.10.2024. Натомість твердження позивача про недопустимість зазначених доказів ґрунтуються виключно на формальному підході до їх оцінки та не відповідають положенням чинного законодавства у сфері електронних комінікацій та сформованій судовій практиці. 
Отже, матеріали справи підтверджують, що ТОВ «Імперія-Консалтинг» здійснило всі передбачені договором дії щодо пошуку, відбору та представлення кандидатів, надало замовнику значну кількість претендентів, організувало проведення співбесід та забезпечило проходження окремими кандидатами стажування. За таких обставин твердження позивача про відсутність результату виконання договору не відповідають фактичним обставинам справи, умовам договору та вимогам чинного законодавства України, а тому не можуть бути покладені в основу висновків суду апеляційної інстанції.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність ознаки істотного порушення умов договору зі сторони відповідача, внаслідок чого позивач значною мірою позбувся би того, на що розраховував при укладенні договору №68/24 від 29.10.2024, а тому відсутні правові підстави для розірвання вказаного договору, що є наслідком відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. 

Щодо позовних вимог про стягнення 85 000,00 грн авансу, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач, в якості обґрунтування правових підстав для стягнення зазначеної суми, посилається на те, що відповідач 12.09.2024 виставив для позивача рахунок № 71 від 12.09.2024 на суму 45 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Комірник-комплектувальник» 20 000,00 грн та з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Менеджер з продажів» 25 000,00 грн; 21.10.2024 виставив рахунок № 97 від 21.10.2024 на суму 15 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Менеджер з продажів» 15 000,00 грн; 29.10.2024 виставив рахунок №100 від 29.10.2024 на суму 20 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Комірник» 20 000,00 грн; 06.11.2024 виставив для позивача рахунок на оплату (рахунок-фактура) №104 на загальну суму 25 000 грн 00 коп. з призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу «Менеджер з продажів».
В свою чергу, позивачем здійснено перерахунок коштів на розрахунковий рахунок одержувача (відповідача) Товариства з обмеженою відповідальність "Імперія- консалтинг" UA 54 351005 0000026003878945780 у сумі 85 000,00 грн. (аванс згідно пункту 3.2 договору), що підтверджується платіжним дорученням № 970 від 13 вересня 2024 р. кошти у розмірі 22 500,00 грн , згідно платіжної інструкції № 991 від 21 жовтня 2024 р. кошти у розмірі 15 000,00 грн., згідно платіжної інструкції № 998 від 29 жовтня 2024 р. кошти у розмірі 10 000,00 грн, згідно платіжної інструкції №1003 від 06 листопада 2024 р. кошти у розмірі 25 000,00 грн., згідно платіжної інструкції № 5 від 16 січня 2025 р. кошти у розмірі 12 500,00 грн.
Суд першої інстанції, в результаті розірвання договору № 68/24 від 29.10.2024 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом, укладеного між ФОП Підлужна Вікторія Андріївна та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" керуючись приписами ст.1212 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача 85 000 грн 00 коп. авансованого платежу сплачений по договору № 68/24, оскільки ТОВ "Імперія-консалтинг" всупереч вказаного договору не надало послуги з пошуку та підбору персоналу.
Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції передчасний враховуючи наступне.
Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам виникнення та виконання договірних відносин між сторонами, а також не врахував, що значна частина платежів, на які посилається позивач як на підставу для стягнення спірних коштів, була здійснена до укладення договору №68/24 про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом від 29.10.2024, а тому за своєю правовою природою не може вважатися оплатою послуг, що надавалися виключно в межах зазначеного договору.
Так, з матеріалів справи вбачається, що договір №68/24 був укладений між ФОП Підлужною В.А. та ТОВ «Імперія-консалтинг» лише 29 жовтня 2024 року. Відповідно до його умов предметом договору був пошук та підбір кандидата на конкретну вакансію – «Комірник-комплектувальник». Саме для виконання зазначеного договору відповідачем було виставлено рахунок №100 від 29.10.2024 на суму 20 000,00 грн із призначенням платежу «Послуги з підбору персоналу "Комірник"».
Водночас судом першої інстанції залишено поза увагою, що рахунок №71 від 12.09.2024 та рахунок №97 від 21.10.2024 були виставлені ще до укладення договору №68/24 та стосувалися не лише вакансії «Комірник-комплектувальник», а й окремої вакансії «Менеджер з продажів». Зокрема, рахунок №71 від 12.09.2024 передбачав оплату послуг з підбору персоналу за двома різними вакансіями: «Комірник-комплектувальник» на суму 20 000,00 грн та «Менеджер з продажів» на суму 25 000,00 грн. Крім того, рахунок №97 від 21.10.2024 на суму 15 000,00 грн був виставлений виключно за послуги з підбору персоналу на вакансію «Менеджер з продажів», а рахунок-фактура №104 від 06.11.2024 на суму 25 000,00 грн також стосувався вакансії «Менеджер з продажів».
За таких обставин висновок про те, що перераховані позивачем кошти у загальному розмірі 85 000,00 грн були сплачені саме на виконання договору №68/24 від 29.10.2024, не відповідає фактичним обставинам справи та наявним письмовим доказам.
Більше того, зі змісту самих рахунків вбачається, що сторони фактично перебували у декількох самостійних договірних правовідносинах щодо підбору персоналу на різні вакансії, які відрізнялися предметом, обсягом послуг та вартістю їх надання. Відтак ототожнення усіх здійснених позивачем платежів із виконанням одного лише договору №68/24 від 29.10.2024 є помилковим та призводить до неправильного визначення розміру взаємних зобов`язань сторін.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що факт виникнення та існування договірних правовідносин між ФОП Підлужною В.А. та ТОВ «Імперія-консалтинг» до укладення договору №68/24 від 29.10.2024 підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема листуванням сторін у месенджері «Telegram», рахунками на оплату, платіжними документами, умовами договору №55/24 від 12.09.2024 та фактичною поведінкою сторін під час його виконання.
Так, із наданого листування вбачається, що ще до підписання договору №55/24 від 12.09.2024 між представником ТОВ «Імперія-консалтинг» та ФОП Підлужною В.А. здійснювалося активне обговорення умов співпраці, порядку підбору персоналу, переліку вакансій, вартості послуг та механізму їх оплати. Саме за результатами таких переговорів 12.09.2024 ТОВ «Імперія-консалтинг» було направлено ФОП Підлужній В.А. для підписання договір №55/24 та рахунок №71 від 12.09.2024, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору та фактичний початок виконання договірних зобов`язань.
При цьому позивач, звертаючись до суду з позовом у даній справі та обґрунтовуючи свої вимоги виключно положеннями договору №68/24 від 29.10.2024, фактично приховав від суду обставини існування попередніх договірних відносин між сторонами та не повідомив, що укладенню спірного договору №68/24 від 29.10.2024 передував договір про надання послуг з підбору та забезпечення персоналом №55/24 від 12.09.2024, який на момент виникнення спірних правовідносин був чинним та виконувався сторонами (а.с.220-222 т.1).
Особливого значення набуває та обставина, що договір №55/24 від 12.09.2024 був укладений безпосередньо з ФОП Підлужною В.А., однак фактично послуги з пошуку та підбору персоналу надавалися для забезпечення кадрових потреб компанії «SANPID», яка здійснює діяльність у сфері реалізації сантехнічної продукції на території міста Львова та Львівської області. Власником та фактичним бенефіціаром зазначеного бізнесу є ФОП Підлужний Олег Ярославович, а тому результати діяльності виконавця були спрямовані на забезпечення господарської діяльності саме вказаної мережі магазинів (а.с.223-224 т.1).
Зазначені обставини підтверджуються заявкою на підбір персоналу, яка відповідно до умов договору є невід`ємною частиною договірних відносин та визначає конкретні вакансії, вимоги до кандидатів, розмір винагороди та порядок виконання послуг. При цьому характерним є те, що позивачем не було надано суду заявку до договору №55/24, хоча саме вона дозволяє встановити фактичний зміст домовленостей сторін та підтверджує, для яких саме вакансій здійснювався підбір персоналу. Ненадання такого доказу позивачем свідчить про неповне викладення фактичних обставин справи та перешкоджає об`єктивному встановленню змісту правовідносин сторін (а.с.223-224 т.1).
Відповідно до підпункту 1 пункту 3.1 договору №55/24 від 12.09.2024 вартість послуг щодо вакансії «Комірник-комплектувальник» становила 20 000,00 грн за кожного кандидата, прийнятого на роботу. Згідно з підпунктом 2 пункту 3.1 цього ж договору вартість послуг щодо вакансії «Менеджер з продажів» становила 25 000,00 грн за кожного працевлаштованого кандидата.
Разом із цим пунктом 3.2 договору №55/24 від 12.09.2024 сторони окремо погодили обов`язок замовника здійснити попередню оплату підготовчих робіт. Так, щодо вакансії «Комірник-комплектувальник» авансовий платіж становив 10 000,00 грн, а щодо вакансії «Менеджер з продажів» - 12 500,00 грн. Загальна сума авансового платежу за двома вакансіями складала 22 500,00 грн, яка й була фактично сплачена ФОП Підлужною В.А. на підставі платіжної інструкції №970 від 13.09.2024.
Також із листування сторін встановлено, що станом на 18.10.2024 кандидат Мручок Юрій успішно пройшов стажування на посаді менеджера з продажів, у зв`язку з чим відповідно до умов договору №55/24 у замовника виник обов`язок здійснити остаточний розрахунок за надані послуги щодо закриття зазначеної вакансії.
При цьому, саме позивач відмовився від подальшого пошуку кандидата на посаду комірника-комплектувальника, про що повідомив виконавця. У зв`язку з цим між сторонами було досягнуто домовленості щодо перерозподілу раніше сплаченого авансу та продовження співпраці щодо підбору персоналу на вакансію менеджера з продажів.
На виконання такої домовленості ТОВ «Імперія-консалтинг» було виставлено рахунок №97 від 21.10.2024 на загальну суму 15 000,00 грн, до якого увійшли: остаточний платіж у сумі 12 500,00 грн за успішно закриту вакансію менеджера з продажів та авансовий платіж у сумі 2 500,00 грн для пошуку ще одного менеджера з продажів. Решта необхідного авансу фактично була сформована за рахунок раніше сплачених позивачем 10 000,00 грн, які залишилися після припинення пошуку кандидата на вакансію комірника-комплектувальника.
Таким чином, станом на дату виставлення рахунку №97 від 21.10.2024 послуга щодо пошуку та підбору одного кандидата на вакансію менеджера з продажів була повністю виконана та оплачена у розмірі 25 000,00 грн відповідно до умов договору №55/24, а також було сформовано нове замовлення на пошук ще одного менеджера з продажів.
У подальшому, після успішного працевлаштування другого кандидата на посаду менеджера з продажів, ФОП Підлужною В.А. було здійснено остаточний розрахунок у сумі 12 500,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5 від 16.01.2025. Зазначений платіж є другою частиною оплати послуг за підбір ще одного кандидата на вакансію менеджера з продажів і прямо випливає з раніше досягнутих сторонами домовленостей.
Аналогічно платіж за платіжною інструкцією №1003 від 06.11.2024 на суму 25 000,00 грн також був здійснений не в межах договору №68/24, а саме на виконання договору №55/24. Це підтверджується рахунком-фактурою №104 від 06.11.2024, у якому безпосередньо зазначено призначення платежу - «Послуги з підбору персоналу (менеджер з продажів)». Вказані обставини додатково підтверджуються листуванням сторін від 06.11.2024, в якому обговорювалися результати підбору відповідного кандидата на посаду "Менеджер з продажів" та порядок проведення розрахунків.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наявних у справі доказів беззаперечно свідчить про те, що платежі, здійснені на підставі платіжної інструкції №970 від 13.09.2024, платіжної інструкції №991 від 21.10.2024, платіжної інструкції №1003 від 06.11.2024 та платіжної інструкції №5 від 16.01.2025 здійснені саме на виконання договору №55/24 від 12.09.2024 та пов`язані з наданням послуг щодо підбору персоналу на вакансії «Комірник-комплектувальник» та «Менеджер з продажів». Відтак безпідставне включення позивачем до складу вимог, які він пов`язує виключно з договором №68/24 від 29.10.2024, не відповідає фактичним обставинам справи, змісту первинних документів та реальним господарським відносинам між сторонами.
Відповідно до статей 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний дослідити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність їх сукупності для встановлення відповідних обставин справи. Натомість суд першої інстанції фактично не здійснив розмежування платежів залежно від підстав їх здійснення, дати виставлення відповідних рахунків та вакансій, щодо яких надавалися послуги, що призвело до неповного з`ясування фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує, що платежі, здійснені 13.09.2024 та 21.10.2024, були проведені до моменту укладення договору №68/24 від 29.10.2024. Відтак вони об`єктивно не могли бути авансовими платежами на виконання договору, який на той момент ще не існував як юридичний факт та не породжував для сторін будь-яких прав та обов`язків у розумінні статей 626, 627, 629 Цивільного кодексу України.
Отже, за договором №68/24 від 29.10.2024 ФОП Підлужною В.А. здійснено оплату лише у сумі 10 000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №998 від 29.10.2024 на підставі рахунку №100 від 29.10.2024. Вказана оплата стосувалася саме вартості підготовчих робіт по вакансії «Комірник-комплектувальник», а не всієї суми 85 000,00 грн, заявленої позивачем до стягнення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно включив до складу спірних коштів 85 000,00 грн платежі, які фактично стосувалися інших договірних відносин сторін та інших вакансій, зокрема посади «Менеджер з продажів» за договором №55/24 від 12.09.2024, щодо підбору персоналу на посаду "Комірника-комплектувальника" за вказаним договором позивач відмовилася. Неврахування зазначених обставин призвело до неправильного встановлення фактичних обставин справи та, як наслідок, до помилкових висновків щодо правової природи спірних платежів та наявності підстав для їх стягнення з ТОВ «Імперія-консалтинг».
Доводи позивача про те, що всі спірні платежі нібито були здійснені виключно в межах договору №68/24 від 29.10.2024, а посилання відповідача на договір №55/24 від 12.09.2024 є спробою викривити фінансові взаємовідносини сторін, не ґрунтуються на належній оцінці доказів у їх сукупності, суперечать фактичним обставинам справи та фактично зводяться до формального аналізу окремих платіжних документів без врахування реального змісту договірних відносин сторін.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статей 11, 202, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України права та обов`язки сторін виникають не лише з окремих платіжних документів, а насамперед із укладених між ними договорів, фактичної поведінки сторін під час їх виконання та реального економічного змісту відповідних правовідносин. Сам по собі зміст реквізиту «Призначення платежу» не може розглядатися ізольовано від інших доказів у справі та не є безумовним доказом того, що кошти сплачувалися виключно в межах одного конкретного договору.
При вирішенні спору суд повинен встановлювати справжню правову природу здійснених платежів, досліджуючи не лише банківські документи, а й усю сукупність доказів, зокрема договори, заявки, рахунки, листування сторін, акти виконаних робіт, фактичний рух кандидатів та інші документи, що характеризують реальні взаємовідносини сторін.
Матеріалами справи підтверджується, що до укладення договору №68/24 від 29.10.2024 між сторонами вже існували договірні відносини, які здійснювалися в межах договору №55/24 від 12.09.2024. Саме в межах цього договору виконавець здійснював пошук та підбір персоналу для замовника, надавав кандидатів на погодження та виконував інші передбачені договором дії. Більше того, наявне в матеріалах справи листування свідчить про те, що 29.10.2024 замовник самостійно звернувся до відповідача з проханням відновити пошук кандидатів та продовжити співпрацю щодо підбору персоналу, оскільки попередні домовленості вже були реалізовані та виникла потреба у підборі працівників на посаду "Комірника-комплектувальника". Саме ця обставина стала підставою для укладення нового договору №68/24 від 29.10.2024 та виставлення нового рахунку на оплату послуг.
Таким чином, твердження позивача про відсутність будь-якого зв`язку між спірними платежами та попереднім договором №55/24 спростовується самою послідовністю розвитку договірних відносин між сторонами. Укладення нового договору не означає автоматичного припинення правових наслідків виконання попереднього договору та не свідчить про те, що всі наступні платежі можуть розглядатися виключно крізь призму нового договору без урахування попередніх взаєморозрахунків сторін.
Крім того, помилковим є твердження позивача про те, що відсутність прямого зазначення номера договору №55/24 від 12.09.2024 у платіжних документах автоматично виключає можливість віднесення відповідних коштів до виконання зобов`язань за цим договором. Законодавство України не встановлює імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення номера договору в кожному платіжному документі як єдиної умови для ідентифікації платежу. Натомість правова природа платежу встановлюється судом на підставі всіх наявних доказів, а не виключно змісту банківського реквізиту.
Більше того, сам факт отримання відповідачем коштів та відсутність їх повернення жодним чином не підтверджує позицію позивача щодо правової природи цих платежів. Відсутність повернення коштів свідчить лише про те, що відповідач вважав їх отриманими на належній правовій підставі в межах існуючих між сторонами договірних відносин. Водночас із цього не випливає, що відповідач погоджувався з будь-яким довільним тлумаченням позивачем призначення відповідних платежів або визнавав їх такими, що належать виключно до договору №68/24 від 29.10.2024.
Також слід враховувати, що сторони перебували у тривалих господарських відносинах, в межах яких здійснювалися численні платежі, підбір кандидатів та виконання різних заявок. За таких обставин оцінка окремого платежу без аналізу всього комплексу договірних відносин між сторонами є неповною та не дозволяє встановити реальний зміст господарських операцій.
Посилання позивача на те, що відповідач нібито повинен був повернути кошти як помилково зараховані або вимагати уточнення призначення платежу, є необґрунтованим. Оскільки між сторонами існували чинні договірні відносини та фактично надавалися послуги з пошуку і підбору персоналу, у відповідача були об`єктивні підстави вважати отримані кошти такими, що сплачуються на виконання існуючих договірних зобов`язань. Відсутність додаткових запитів щодо уточнення призначення платежу не може свідчити про автоматичне визнання будь-якої правової кваліфікації таких платежів, запропонованої позивачем уже після виникнення спору.
Фактично доводи позивача ґрунтуються виключно на припущенні, що відсутність у платіжному документі прямого посилання на договір №55/24 від 12.09.2024 виключає можливість врахування цього договору під час визначення взаємних прав та обов`язків сторін. Однак такий підхід суперечить принципу повного та всебічного дослідження доказів, закріпленому у статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої жоден доказ не має наперед встановленої сили та підлягає оцінці лише у сукупності з іншими доказами у справі.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що твердження позивача про те, що всі спірні платежі беззаперечно належать виключно до договору №68/24 від 29.10.2024, а посилання відповідача на виконання зобов`язань у межах договору №55/24 від 12.09.2024 є спробою викривлення обставин справи, не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.
Також безпідставними є посилання позивача на положення глави 83 Цивільного кодексу України щодо безпідставного набуття майна. Правовою підставою отримання Відповідачем коштів є чинний договір №68/24 від 29.10.2024 та виставлений на його виконання рахунок. Відповідно до усталеної судової практики норми про безпідставне збагачення не підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами існують договірні правовідносини та спірні кошти були отримані на виконання укладеного договору. До моменту визнання договору недійсним, розірвання договору або встановлення факту відсутності правової підстави для отримання коштів застосування статті 1212 Цивільного кодексу України є неможливим.
Доводи позивача щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими, ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи та не враховують правову природу інституту поновлення процесуальних строків, основоположні принципи господарського судочинства, а також фактичні обставини отримання відповідачем інформації про судові рішення. 
Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. При цьому закон не містить вичерпного переліку таких причин, а питання їх поважності вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи, принципів справедливості, змагальності сторін та забезпечення права особи на доступ до правосуддя.
Позивач фактично зводить питання поновлення строку виключно до формального посилання на наявність у юридичних осіб обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС. Однак сама по собі наявність такого обов`язку не спростовує необхідності встановлення судом факту належного повідомлення учасника справи про її розгляд та ухвалені судові рішення.
Відповідно до статей 42, 120, 242 ГПК України одним із фундаментальних елементів права на справедливий судовий розгляд є забезпечення належного та своєчасного інформування учасників справи про процесуальні дії суду. Лише за умови належного повідомлення особа може реалізувати свої процесуальні права, у тому числі право на подання доказів, заперечень та оскарження судового рішення. 
При цьому сам факт існування електронного кабінету або законодавчого обов`язку щодо його реєстрації не є безумовним доказом того, що конкретне судове рішення було фактично вручено учаснику справи та що останній об`єктивно мав можливість своєчасно ознайомитися з його змістом. Для вирішення питання про поновлення строку істотне значення має не формальне існування технічної можливості отримання інформації, а встановлення реального моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про відповідне судове рішення.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не брав участі у розгляді справи по суті в суді першої інстанції, не подавав процесуальних документів під час розгляду справи судом першої інстанції та фактично не був обізнаний про прийняті судом рішення до моменту ознайомлення з ними через систему «Електронний суд». Саме з цього моменту відповідач здійснив активні процесуальні дії щодо захисту своїх прав та невідкладно звернувся з апеляційною скаргою, що свідчить про його добросовісну поведінку та відсутність наміру зловживати процесуальними правами.
Твердження позивача про те, що пропуск строку став наслідком виключно процесуальної пасивності відповідача, є припущенням, яке не підтверджене належними доказами. Позивач не надав жодних доказів того, що відповідач фактично отримав копії рішення суду першої інстанції або був належним чином повідомлений про їх ухвалення раніше, ніж зазначає у своїй заяві про поновлення строку.
Більше того, правова позиція Верховного Суду щодо оцінки поважності причин пропуску процесуальних строків не зводиться до автоматичної відмови у поновленні строку лише через статус юридичної особи або наявність електронного кабінету. Навпаки, суд повинен з`ясувати, чи мала особа реальну можливість своєчасно реалізувати своє право на апеляційне оскарження та чи не призведе відмова у поновленні строку до непропорційного обмеження права на доступ до правосуддя.
Особливо слід врахувати, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Процесуальні норми щодо строків оскарження повинні застосовуватися таким чином, щоб забезпечити баланс між принципом правової визначеності та правом особи на ефективний судовий захист. Надмірний процесуальний формалізм не може перешкоджати реалізації права особи на перегляд судового рішення вищою судовою інстанцією.
Крім того, колегія суддів відзначає, що сам факт відкриття апеляційного провадження у справі свідчить про те, що суд апеляційної інстанції вже здійснив попередню оцінку наведених відповідачем підстав та визнав їх достатніми для прийняття апеляційної скарги до розгляду. Отже, доводи позивача фактично зводяться до незгоди із процесуальним рішенням суду апеляційної інстанції без наведення будь-яких нових обставин, які б спростовували поважність причин пропуску строку.
Не заслуговують на увагу й подальші твердження позивача про те, що апеляційна скарга нібито спрямована на зміну погоджених сторонами умов договору та ототожнення процесу рекрутингової діяльності з належним виконанням зобов`язання.
Укладений між сторонами договір не може тлумачитися відокремлено від його правової природи як договору про надання послуг. За змістом статті 901 Цивільного кодексу України послуга споживається в процесі вчинення певних дій або здійснення певної діяльності. Саме тому пошук кандидатів, проведення співбесід, відбір претендентів, організація комунікації між кандидатами та роботодавцем і становлять той комплекс дій, який фактично є предметом замовленої рекрутингової послуги.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а також щодо відсутності належного виконання договору відповідачем, не підтверджуються матеріалами справи, суперечать фактичним обставинам та ґрунтуються на односторонньому й вибірковому тлумаченні умов договору. Натомість наявні у справі докази свідчать про добросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав, наявність об`єктивних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та фактичне виконання ним значного обсягу договірних зобов`язань, що виключає обґрунтованість вимог та заперечень позивача.
Поряд з цим, так як відповідач не приймав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції колегія суддів враховує докази, подані разом з апеляційною скаргою, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки підтверджують: факт існування між сторонами попередніх договірних відносин за договором №55/24 від 12.09.2024; факт надання ТОВ «Імперія-консалтинг» послуг з підбору персоналу; факт погодження сторонами вакансій, кандидатів та умов співпраці; факт направлення позивачу кандидатів на відповідні вакансії; факт того, що частина платежів, які позивач безпідставно відносить до договору №68/24 від 29.10.2024, фактично стосувалася інших правовідносин між сторонами. 
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі №918/703/25 прийняте із невідповідністю висновків викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.277 ГПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 

4. Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25.
Із аналізу змісту статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.
Отже, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього.
У зв`язку із тим, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яким спір вирішено по суті, то додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни про ухвалення додаткового рішення.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 слід задовольнити, а рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі №918/703/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни про ухвалення додаткового рішення.
Згідно ч.14 ст.129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.
Щодо заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" до стягнення з позивача витрат в розмірі 8 500,00 грн витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст.126 ГПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" надало: копію договору про надання правничої допомоги №33 від 13.02.2026; копію рахунка-фактури №30 від 16.02.2026; копію платіжної інструкції №9Р4М-А2Е0-0С25-91АЕ від 16.02.2026, копію детального опису послуг наданих Адвокатським об`єднанням "Волошин і партнери" для ТОВ «Імперія-консалтинг» згідно Договору про надання правничої допомоги №33 від 13.02.2026, в якому зазначено, що витрати складають 8 500,00 грн; акт виконаних робіт по наданню послуг від 16.02.2026
Так, 13.02.2026 між Адвокатським об`єднанням "Волошин і партнери" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" (клієнт) був укладений договір про надання правничої допомоги №33, відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим договором, зокрема але не виключно, здійснити представництво інтересів Клієнта у Північно-західному апеляційному господарському суді під час апеляційного перегляду рішення №918/703/25 у справі за позовом фізичної особи-підприємця Підлужної Вікторії Андріївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія- консалтинг» про розірвання договору та стягнення 85 000,00 грн, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати адвокатського об`єднання, необхідні для виконання цього Договору.
Згідно п.4.1 договору, розмір винагороди (далі - гонорар) Адвокатського об`єднання за надання правових послуг, які передбачені цим договором визначаються за домовленістю сторін в розмірі 8500,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).
Відповідно до пунктів 4.3, 4.5 договору, оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Факт надання передбачених цим договором послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.
16 лютого 2026 року адвокатом Леонідом Волошиним складено детальний опис послуг, наданих Адвокатським об`єднанням "Волошин і партнери" для ТОВ «Імперія-консалтинг» згідно Договору про надання правничої допомоги №33 від 13.02.2026, в якому зазначено, що консультація адвоката та аналіз документів складає 3000,00 грн; витрати на збір доказів складає 2000,00 грн; складення апеляційної скарги на рішення (опрацювання судової практики, законодавства, яке стосується предмета позову, тощо) 3500,00 грн. Загальна суму за надання правничої допомоги становить 8 500, 00 грн.
16 лютого 2026 року між сторонами підписаний акт виконаних робіт по наданню послуг, згідно якого адвокатським об`єднанням надано правову допомогу передбачену договором про надання правничої допомоги, а саме: консультація адвоката та аналіз документів, збір доказів, опрацювання судової практики, законодавства, яке стосується предмета позову, складення апеляційної скарги на рішення на суму: 8 500,00 грн. 
Клієнт підтверджує, що зауважень та претензій до адвокатського об`єднання по якості надання юридичних послуг не має.
Розрахунок клієнта з адвокатським об`єднанням проведені в повному обсязі (платіжна інструкція №9Р4М-А2Е0-0С25-91АЕ від 16.02.2026 на суму 8 500, 00 грн).
Проаналізувавши надані представником відповідача в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів заявника та позицію представника позивача, а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на суму 2 000,00 грн щодо витрат на збір доказів є складовою частиною роботи по складанню апеляційної скарги в розмірі 3 500,00 грн. А тому, у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн надану в суді апеляційної інстанції, слід відмовити.
З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а також те, що розмір зазначених витрат підтверджується наявними доказами в розмірі 6500,00 грн. колегія суддів дійшла висновку про покладення зазначених витрат на позивача відповідно до вимог ст.129 ГПК України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає про відсутність втручання суду в договірні відносини між відповідачем та адвокатом за укладеним договором про надання правничої допомоги, позаяк обов`язок виконання прав і обов`язків за цим договором не змінюється і не припиняється у зв`язку з покладенням судом судових витрат на правничу допомогу на позивача не в повній сумі, про яку домовились відповідач та адвокат (постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/20792/20, від 14.06.2022 у справі №904/4876/21, від 22.06.2022 у справі №904/7334/21, від 30.05.2022 у справі №904/7347/21).
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25, задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2025 у справі №918/703/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
3. Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.10.2025 у справі №918/703/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни про ухвалення додаткового рішення.
4. Стягнути з Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" (вул. Казимира Любомирського, 4А, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, код ЄДРПОУ 42964974) - 9084,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" про стягнення з Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 8500,00 задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" (вул. Казимира Любомирського, 4А, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, код ЄДРПОУ 42964974) - 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-консалтинг" в частині стягнення з Фізичної особи підприємця Підлужної Вікторії Андріївни витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000,00 грн.
6. Доручити Господарському суду Рівненської області видати судові накази.
7. Справу №918/703/25 повернути Господарському суду Рівненської області.
8. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "02" червня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г.