ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/3662/25 пров. № А/857/1142/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , 
на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року (суддя – Денисюк Р.С., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/3662/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання протиправними та скасування наказів, 

встановив: 

У квітні 2025 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просили: 
- ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2025 № 787А «Про результати службового розслідування за фактом невідповідності фактичної наявності залученого особового складу до виконання бойових завдань на позиціях лінії бойового зіткнення до кількості особового складу зазначеного в додатку 1 до підсумкового бойового донесення командира НОМЕР_2 механізованого батальйону»; 
- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2025 №768А «Про результати службового розслідування за фактом втрати (залишення) позицій відділення «Орел», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 
- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2025 №834А «Про результати службового розслідування за фактом невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ». 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів у справі № 140/3287/25, в самостійні провадження та прийнято до провадження адміністративну справу № 140/3662/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025: визнано протиправними та скасовано накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2025 №768А «Про результати службового розслідування за фактом втрати (залишення) позицій відділення «ОРЕЛ», «ЛЕЛЕКА», «БЕРКУТ», від 31.01.2025 №787А «Про результати службового розслідування за фактом невідповідності фактичної наявності залученого особового складу до виконання бойових завдань на позиціях бойового зіткнення до кількості особового складу зазначеного в додатку 1 до підсумкового бойового донесення командира НОМЕР_2 механізованого батальйону», та від 02.02.2025 №834А «Про результати службового розслідування за фактом невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 » в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності командира 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 . 
29.11.2025 до суду першої інстанції надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.. 
Відповідачем подано заперечення на заяву, в якому просив відмовити в задоволенні поданої заяви, обгрунтовуючи тим, що такі витрати перевищують межі розумності її вартості у даній справі, не враховано фінансовий стан військової частини, порушено принцип співмірності. 
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. В задоволенні решти заяви відмовлено. 
З додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає оскаржене додаткове рішення суду необґрунтованим, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вказаний у позові орієнтовний попередній розрахунок очікуваних понесених судових витрат не може вважатись заявою, поданою в розумінні частини сьомої статті 139 КАС України. Зазначає, що відсутність на момент ухвалення рішення доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України. Вважає, що розмір витрат понесених відповідачем на правову допомогу, які вказав позивач і суд першої інстанції є неспівмірно завищеним. Звертає увагу суду, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку веденням воєнних дій та захисту України, що постійно потребує значних коштів для закупівлі необхідних ресурсів - боєприпасів та військової техніки. Тому у випадку задоволення судом заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 судових витрат на правову допомогу, розмір судових витрат слід зменшити до меж розумності, співмірності та справедливості - до 1000 гривень. 
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати додаткове рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Так, апеляційним судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 позов задоволено. Судом першої інстанції питання розподілу судових витрат в частині стягнення на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу, з врахуванням наступного. 
За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. 
Як передбачено пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Згідно із абз.1 ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. 
Судом встановлено, що 25.03.2025 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «ЮЛІЇ КОВТУНЕЦЬ» укладено договір про надання правової допомоги № 03/2025-09 від 25.03.2025 (далі - Договір). 
Згідно пункту 3.1. розділу 3 договору № 03/2025-09 про надання правової допомоги від 25.03.2025, сторони домовились, що розмір гонорару визначається Додатком 1 до даного Договору. 
Пунктом 5.1. розділу 5 даного Договору передбачено, що у разі надання правової допомоги/виконання доручень клієнта Сторони зобов`язуються в останній робочий день календарного місяця, в якому було здійснено надання правової допомоги/виконано доручення клієнта за цим договором, підписати Акт здачі-приймання наданої правової допомоги. 
Відповідно до п. 1.1 договору Клієнт доручає, а Адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження захищати права і законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю Сторін, а саме: складати процесуальні документи (позовні заяви, відзиви на позовні заяви, заперечення, клопотання, заяви, претензії, відповіді на претензії, апеляційні та касаційні скарги, заяви про вжиття заходів забезпечення позову та інші документи відповідно до вимог процесуального законодавства з правом підпису; представляти та захищати інтереси Клієнта у всіх справах у судах усіх інстанцій під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення. 
Згідно із п. 4.1 розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п.2.1.1 – 2.1.4, п.2.1.7 – 2.1.9 цього договору встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю Сторін та орієнтовно становить 2500,00 грн. за одну годину роботи. Остаточна сума договору та розмір правової допомоги визначається в акті виконаних робіт та у розрахунку за результатами надання правової допомоги, які є невід`ємними додатками до даного договору. 
На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу адвоката суду надав докази: договір № 03/2025-09 про надання правової допомоги від 25.03.2025, додаток №1 до договору № 03/2025-09 про надання правової допомоги від 25.03.2025, акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 28.11.2025. 
Як вбачається із додатку №1 до договору № 03/2025-09, адвокатом Ковтунець Ю.С. визначено перелік юридичних послуг та розміру гонорару за кожну з них, а також порядку його оплати для ОСОБА_1 .. 
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 28.11.2025 адвокатом надано адвокатські послуги на загальну суму 25000,00 грн, що складаються з: ознайомленням з матеріалами справи наданими клієнтом – 3000 грн; надання первинної правової консультації, повідомлення про всі ризики та можливі шляхи вирішення спору - 1000 грн; розроблення тактики ведення судового процесу – 2000 грн; підготовка та подання до суду позовної заяви - 15000 грн; підготовка та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву - 4000 грн.. 
Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, слід з`ясувати, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому враховується не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. 
Надавши оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, апеляційний суд враховує те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення та характером спору, позовними вимогами та обсягом досліджуваних доказів відноситься до справ незначної складності. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що окремі види послуг, наведені у акті приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 08.11.2025, не є видами правової допомоги та не можуть бути відшкодовані (зокрема, ознайомлення із наданими клієнтом документами, розроблення тактики ведення судового процесу, повідомлення про всі ризики та можливі шляхи вирішення спору). При цьому, інші послуги такі, як надання первинної правової охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду. 
Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні даного питання слід врахувати ту обставину, що позовна заява адвокатом була підготовлена одна та стосувалася п`ятьох позивачів. 
Відтак, з огляду на встановлені обставини з урахування критеріїв пропорційності, складністю справи, значенням справи для сторони, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із принципів співмірності витрат, на переконання апеляційного суду розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підставно зменшено до 4000 гривень. 
Крім цього колегія суддів зазначає, що додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржене позивачем в апеляційному порядку. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив: 

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року в адміністративній справі №140/3662/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. О. Кушнір