ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 755/12885/25
провадження № 61-2442св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємствоВиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року у складі колегії суддів: Приходька К.П., Журби С.О., Писаної Т.О., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У липні 2025 року Комунальне підприємствоВиконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовомдо      ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 86 178,86 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,    ОСОБА_2 у жовтні 2025 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року апеляційну скаргу    ОСОБА_3 залишено без рухута встановлено відповідачці строк - десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних в ній недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 4 542,00 грн.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу   ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявниці.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що     ОСОБА_2 вимог ухвали Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконала, судовий збір не сплатила, а тому наявні підстави для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявниці.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
23 лютого 2026 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просиласкасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявниці і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

03 березня 2026 року Верховний Суд своєю ухвалою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 рокупро відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявниці мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду ухваленаз порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, які мають значення.
Доводи інших учасників справи
05 травня 2026 року представник КП «Київтеплоенерго» Зеленський А. М. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення касаційну скаргу, оскаржувану ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року та витребувано матеріали цивільної справи.

22 квітня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (справа «Дія 97» проти України» (заява № 19161/04) від 21 жовтня 2010 року).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині першій статті 352 ЦПК України закріплено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У статті 356 ЦПК України викладено вимоги до форми та змісту апеляційної скарги. 
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина сьома статті 357 ЦПК України).
За обставинами цієї справи, апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2025 року залишив апеляційну скаргу  ОСОБА_2 без руху для усунення виявлених в ній недоліків, а саме сплати судового збору за подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали. 

Питання щодо вручення судового рішення врегульоване у статті 272 ЦПК України.

Частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету -  рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У цій справі копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апеляційний суд направляв відповідачці рекомендованим листом на їїпоштову адресу 13 листопада 2025 року та повторно - 12 грудня 2025 року, однак поштові відправлення повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 

Повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливе лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі (висновок викладено постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15, постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 213/3262/21, від 09 січня 2024 року в справі № 910/13098/22).

Неотримання заявником копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху виключає можливість усунення особою зазначених у ній недоліків скарги в установлений судом строк(див. постанови Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 369/5101/19, від 14 лютого2024 рокуу справі № 307/3794/21). 

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції встановив, що надіслана на адресу відповідачки поштова кореспонденція з ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху повернулася на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявниці, оскільки в матеріалах справи немає належних і допустимих доказів отримання відповідачкою копії ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху(в сенсі частини шостої статті 272 ЦПК України), тому ухвала суду апеляційної інстанції про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявниці не може вважатися законною та обґрунтованою.

Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержанням норм процесуального права, є обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
При таких обставинах оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції  підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі. 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун