Справа № 347/91/26
Провадження № 2-а/347/5/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Книщука Р.М.,
секретаря Лазорик А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.01.2026 поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області капрал поліції Даценко Наталія Іванівна винесла постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6491539, за ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн.Згідно вказаної постанови зазначено, що 10.01.2026, 14:03:35 село Перемога, дорога АДМ-21 251 км., водій керуючи ТЗ в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 АДМ-21 251км. село Перемога, рухався зі швидкістю 76 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості на 26 км/год. Швидкість вимірювалася приладом Трукам Тс000804. Подія реєструвалася на портативні відеореєстратори №476006, 476856, чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.Вважає постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 6491539, за ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправною, оскільки правила дорожнього руху він не порушував, а прилад TruCam, згідно ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися в руках інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що не було дотримано поліцейським. Просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6491539 від 10.01.2026р. про накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн. за порушення ПДР, передбачене ч.1ст.122 КУпАП, а провадження в справі закрити.
Представник позивача в поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Також зазначає, що поліцейський при притягненні позивача до адміністративної відповідальності з`ясував всі обставини в їх сукупності, які підлягають з`ясуванню та діяв на підставі та в межах норм чинного законодавства. Вважає недоцільним посилання позивача на те, що прилад TruCam має застосовуватися працівниками поліції на підставі ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». Дане ствердження є хибним з тих підстав, що у відповідності до положень ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.
Суд вивчивши матеріали справи вважає, що адміністративний позов підставний та підлягає до задоволення із наступних підстав.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду та вирішення її у точній відповідності із законом.
Як встановлено в судовому засіданні постановою серії ЕНА № 6491539 від 10.01.2026р. капрала поліції ОСОБА_2 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Диспозицією частини 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Як вбачається з матеріалів справи, у якості доказу на підтвердження наявності складу та події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, представником відповідача до суду наданий оптичний диск із відеозаписами з портативних відео реєстраторів 476006, 476856 та відеозаписом вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam №ТС 000804, копія свідоцтва про повірку від 07.04.2025р., копія експертного висновку від 15.12.2023р. 
Проте, подані до матеріалів справи документи, у розумінні положень статті 251 КУпАП, можуть мати доказову силу в питанні встановлення факту перевищення ТЗ допустимої швидкості руху, лише за умови дотримання уповноваженою особою процедури використання даного приладу.
Доводи представника відповідача у відзиві на позов щодо правильності використання лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam і вимірювання швидкості руху у ручний спосіб на підставі поданих ним документів є помилковими та суперечить нормам закону. 
Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.
За змістом ч. 1 ст. 40 цього Закону в редакції на час фіксації події, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктом 1 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Наведене свідчить про те, що даною нормою закону встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. 
Тобто, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель, закріплені на однострої, службових транспортних засобах. Інших способів використання технічних засобів, а ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено.
Значення слів «монтований/розміщений» в контексті наведеної статті закону слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху (механічного (регулярного чи випадкового) коливання предмета навколо точки рівноваги) під час вимірювання швидкості. При цьому, використання технічного засобу в ручному режимі (тримання в руках) законодавством не передбачено.
Таким чином, лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів «TruCAM LTI 20/20», який у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, що не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст. 40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості, результати якого можуть розглядатися судом як доказ у справі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.
Проте, представником відповідача жодним чином не спростовано пояснення позивача в позовній заяві про те, що він встановлену швидкість руху не порушував та ручне вимірювання швидкості руху не відповідає вимогам закону щодо фіксації порушень швидкості, яка закріплена у ст.40 ЗУ «Про національну поліцію».
Згідно ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно, долучені до матеріалів справи докази не є належними та допустимими в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.
Як зазначила колегія суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від19.02.2020р. посправі №524/1284/17, притягненняособи доадміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, наведені обставини засвідчують відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку із чим постанова в справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.139 КАС України з відповідача управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн.
На підставі наведеного, ст.ст. 7, 245, 293 КУпАП, керуючись ст. ст. 241-243, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
у х в а л и в :

Позов задоволити.
Визнати протиправною та скасувати постанову винесену поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області, капралом поліції Даценко Наталією Іванівною про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6491539 від 10.01.2026 р., а провадження в справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (вулиця Ботанічна, 23 м. Вінниця Вінницька область, 21010) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя Р.М. Книщук