Справа № 405/2576/26
2-а/405/18/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:
головуючого судді Волоткевича А.В.,
секретар судового засідання Бобко В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Кропивницькому адміністративну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху 1 взводу УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області капітана поліції Береговіна Артема Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить суд:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 6994438 від 09.04.2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн., складену інспектором ВБДР 1 взводу УШІ рота УШІ батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, капітаном поліції Береговіним А.С. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
- стягнути на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування поданого позову зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства України. У діях позивача відсутня подія та склад адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові зазначено, що на скло т/з ВАЗ 2215 н/з НОМЕР_1 встановлено додаткові предмети, які обмежують оглядовість з місяця водія, але не зазначено, які саме предмети, місце їх розташування, не зазначений розмір предметів, яким чином та якими сертифікованими приладами здійснювалися заміри цих предметів та встановлювалася наявність обмеження оглядовості з місця водія даного транспортного засобу. 
Ухвалою судді від 22.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
27.04.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.
Ухвалою судді від 04.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи.
08.05.2026 до суду від Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області надійшло клопотання про зменшення витрат позивача на правову допомогу та відзив на позов, у якому заперечено позовні вимоги та, зокрема, заначено, що відповідно до відеофіксації з місця події, встановлено, що в порушення п. 31.4.7в Правил дорожнього руху України на верхній частині вітрового скла транспортного засобу марки БАЗ 2215, номерний знак НОМЕР_1 встановлена штора на всю його верхню ширину, а тому таке покриття обмежує верхню оглядовість з місця водія, і повністю виключає прозорість скла на цій частині.
15.05.2026 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.
26.05.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
01.06.2026 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила позовні вимоги повністю. 
Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, суд встановив таке.
09.04.2026 інспектором ВБДР 1 взводу УШІ рота УПП батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, капітаном поліції Береговіним Артемом Сергійовичем складено постанову серії ЕНА № 6994438 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Зазначеною постановою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн за порушення п. 31.4.7. Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП. ЗІ змісту вказангої постанови встановлено, що 09.04.2026 м. Кропивницький, вул. Незалежності, водій ОСОБА_1 керував т/з БАЗ 2215, н/з НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом 77, у якого встановлено на скло додаткові предмети, які обмежують оглядовість з місця водія, чим порушив п. 31.4.7. ПДР України(а.с. 10-11).
Позивач не погоджується із зазначеною постановою та зауважує, що правопорушення не вчиняв у зв`язку з чим просить скасувати оспорювану постанову.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи повинен керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (частина перша статті 7 Закону України Про Національну поліцію).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Частина 2 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.
Згідно з п.п. в п. 31.4.7. ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, інші елементи конструкції: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість(Примітка. На верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів).
Відповідно до ст. 1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюють на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).
Згідно з п. 6.8.6. ДСТУ 3649:2010, не дозволено розмішувати предмети (за винятком талона про технічний огляд у правій нижній частині вітрового скла та інших документів згідно з законодавством) або наносити покриви, які обмежують огляд з місця водія, відвертають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть спричинити небезпеку травмування учасників дорожнього руху.
Підпунктом 20 пункту 1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ від 18.02.1997 року № 176 (далі - Правил) зазначено, що трафарет - покажчик інформації для пасажирів про маршрут.
Пункт 27 Правил встановлює, що залежно від виду сполучення на автобусах розміщується така інформація:
у разі здійснення міських та приміських перевезень на передньому трафареті - номер маршруту і найменування початкового та кінцевого пунктів; на боковому трафареті - найменування основних, де здійснюються проміжні зупинки; на задньому трафареті - номер маршруту; у разі здійснення перевезень в експресному режимі руху та в режимі маршрутного таксі на передньому і боковому трафаретах над номером маршруту та найменуванням пунктів, де здійснюються зупинки, - напис відповідно червоною фарбою "Експрес", чорною - "Маршрутне таксі ; біля дверей позначення входу і виходу;
Відповідно до п. 27 Правил, розміри та освітлення інформаційних написів повинні бути такими, щоб їх можна було прочитати у світлу і темну пору доби: на передньому та задньому трафаретах - з відстані не менш як 15 метрів.
З досліджених відео та фото доказів судом встановлено, що на т/з БАЗ 2215, н/з НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом 77, на верхню частину вітрового скла встановлено додаткові предмети, а саме: шматок тканини, на якій міститься напис маршруту «77». 
Враховуючи, що діючим законодавством України не встановлено вимог до формату, розміру та вигляду трафаретів для міських автобусів, суд погоджується, що вищезазначений шматок тканини з написом маршруту «77» є трафаретом в розумінні п. 27 Правил.
Крім того, з відео доказу судом встановлено, що вказаний трафарет прикріплено до вітрового скла т/з значно вище лінії очей водія, що спростовує висновок інспектора в оскаржуваній постанові про обмеження оглядовості з місця водія.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що передній трафарет має бути виконаний з прозорої кольорової плівки, оскільки такі вимоги до передніх трафаретів автобусів не передбачені нормами чинного законодавства України. 
Крім того, суд вважає, що виготовлення переднього трафарету з прозорої плівки нівелює вимоги п. 27 Правил, який встановлено, що розміри та освітлення інформаційних написів повинні бути такими, щоб їх можна було прочитати у світлу і темну пору доби: на передньому та задньому трафаретах - з відстані не менш як 15 метрів 
За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Так, ч.1 ст.8 КУпАП беззаперечно визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
За приписами ч.2, 3 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Суд наголошує, що згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови із закриттям справи про адміністративні правопорушення.
Стосовно інших доводів учасників справи, суд дослідивши їх зазначає, що вони у своїй сукупності не спростовують висновків суду викладених у рішенні суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). 
У відповідності до вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 331,20 грн підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області за рахунок їх бюджетних асигнувань.
Стосовно покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн, суд враховує таке.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно із ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вищевказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 9 ст. 137 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідачем подано клопотання, в якому заперечено розмір витрат позивача на правову допомогу. В обґрунтування клопотання, зокрема, зазначено, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правничу допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданими адвокатом послуг та відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 від 27 червня 2018 року суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалене судове рішення всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат понесених на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об ему наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Касаційним адміністративним судом №821/1594/17 від 15.05.2018 року надано правову оцінку щодо належних доказів для відшкодування витрат на правничу допомогу, тобто це документи у яких конкретизовано справу, у якій таку допомогу надано.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:
- договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.;
- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.);
- докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.1;
- інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір №б/н від 15.04.2026 про надання правничої допомоги та розрахункова квитанція серія ААКЄ №139318 від 16.04.2026 (а.с. 15-17). Згідно з п. 3.5. Договору розмір гонорару за надання правничої допомоги складає 5 000,00 грн. Відповідно до зазначеної розрахункової квитанції позивачем сплачено адвокату 5 000,00 грн.
Суд зауважує, що 15.05.2026 представником позивача через систему «Електронний суд» подано клопотання про приєднання до матеріалів справи, у якому просить приєднати до матеріалів справи додаткову угоду від 11.05.2026 до Договору про надання правничої допомоги від 15.04.2026, однак саму додаткову угоду до матеріалів справи представником позивача так і не додано.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенню від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від зо березня 2004 року у справі «Меріт проти України», 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також — чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійеності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12,2018р. по справі № 826/856/18.
Судом враховується, що факт надання позивачу правової допомоги адвокатом підтверджується наявними у справі доказами, так всі заяви по суті спору та клопотання сторони позивача підписані та подані адвокатом. Також, адвокат, як представник позивача брала участь в усіх судових засіданнях у даній справі.
В той же час, судом враховується, що адміністративний позов залишався судом без руху через його невідповідність в первинній редакції нормам КАС України, а також подання адвокатом позивача клопотання про долучення до матеріалів справи доказу без власне надання такого доказу.
Виходячи з вищезазначеного, оцінюючи критерії, визначені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що вказана адміністративна справа є малозначною (незначної складності), виходячи з реального обсягу наданої правничої допомоги суд вважає, що витрати на правничу допомогу, які зазначає позивач є завищеними, а тому витрати позивача на правову допомогу підлягають покладення на відповідача частково в сумі 2 000,00 грн. В іншій частині витрати позивача на правову допомогу залишаються з за позивачем.
Керуючись ст. 2, 9, 72-90, 99, 139, 205, 241-246, 251, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 6994438 від 09.04.2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 608 грн., складену інспектором ВБДР 1 взводу УШІ рота УШІ батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, капітаном поліції Береговіним А.С. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ;
Відповідачі:
- інспектор відділу безпеки дорожнього руху 1 взводу УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області капітана поліції Береговіна Артема Сергійовича (вул. Ю. Бутусова, 22, 22Б, м. Кропивницький, 25030);
- Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048),
Третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Ю. Бутусова, 22, 22Б, м. Кропивницький, 25030). 

Суддя Подільського районного
суду міста Кропивницького     А. В. Волоткевич