Справа № 320/18396/23 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС до ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд:
прийняти рішення на користь Головного управління ДПС у м. Києві, яким стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг у розмірі 589 767,07 грн на користь ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 року, адміністративний позов Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) податковий борг у розмірі 589 767,07 грн (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят сім гривень сім копійок) на користь ГУ ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ 44116011, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 року у справі №320/18396/23 скасовано в частині задоволення позову про стягнення податкового боргу в частині нарахованої пені в розмірі 32 244,44 грн. та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №320/18396/23 залишено без змін. 
11.03.2026 року за вхідним №26281/26 адміністративна справа №320/18396/23 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.03.2026 року, передана судді Радчуку А.А.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року прийнято до провадження справу №320/18396/23 в частині позовних вимог про стягнення податкового боргу в частині нарахованої пені в розмірі 32 244,44 грн. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Також цією ухвалою суд витребував від Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС розрахунок пені у розмірі 32 244,44 грн. нарахованої ОСОБА_1 з 28.11.2022 року по 14.04.2023 року.
19.03.2026 року на виконання ухвали суду представником Головного управління ДПС у м. Києві подана заява про долучення до матеріалів справи Розрахунку пені по земельному податку з фізичних осіб на загальну суму 32 244,44 грн.
Пояснень до поданого розрахунку позивачем не надано. Під час нового розгляду справи додаткових заяв, пояснень позивачем не надавалось. 
Згідно позовної заяви, позовні вимоги Головного управління ДПС у м. Києві були обґрунтовані тим, що за ОСОБА_1 рахується податковий борг у розмірі 589 767,07 грн. об`єктів нежитлової нерухомості) в сумі 557 522,63 гривень. Вказана заборгованість зі сплати земельного податку з фізичних осіб виникла на підставі: пені у розмірі 32 244,44 грн., нарахованої на підставі п.п. 129.1.1 п.129.1, п.129.4 ст.129 Податкового кодексу, а також податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, нарахованого згідно податкових повідомлень-рішень. Контролюючим органом направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 29.07.2016 № 4120-17, яку отримано платником особисто. Однак, добровільного погашення податкових зобов`язань боржником не здійснено, внаслідок чого податковий орган звернувся до суду з даним позовом.
Під час нового розгляду справи в частині позовних вимог про стягнення податкового боргу в частині пені в розмірі 32 244,44 грн., відзив на адміністративний позов до суду не надходив; додаткових заяв, пояснень відповідачем також не надавалось.
Під час касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 року, якими було задоволено позов Головного управління ДПС у м. Києві, відповідач посилався на те, що сума пені 32 244,44 грн. нарахована йому протиправно, без належного визначення періоду, з якого розпочинається нарахування пені у разі визначення грошового зобов`язання податковим органом та поза встановленими строками.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно обставин справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області за адресою: АДРЕСА_2 , як платник податків за основним місцем обліку.
Відповідно до інтегрованої картки платника податків відповідач має податкову заборгованість на загальну суму 589 767,07 грн., в тому числі пеня за платежем 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) в сумі 32 244,44грн. та за платежем 18010300 (податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості) в сумі 557 522,63грн.
Заборгованість зі сплати земельного податку з фізичних осіб у вигляді пені у розмірі 32 244,44грн. нарахована на підставі підпункту 129.1.1 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України.
Заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно відмінне земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 557 522,63грн. нарахована на підставі:
податкового повідомлення-рішення (форма “Ф”) №0029874-5007-1551 від 10.06.2019 у сумі 28 451,17грн.;
податкового повідомлення-рішення (форма “Ф”) №0171140-5007-1551 від 10.06.2019 у сумі 179 478,38грн;
податкового повідомлення-рішення (форма “Ф”) №0035096-5005-1551 від 17.03.2020 у сумі 301 757,98грн.;
податкового повідомлення-рішення (форма “Ф”) №0035097-5005-1551 від 17.03.2020 у сумі 47 835,1грн.
Податковим органом винесено відповідачу податкову вимогу форми Ф №4120-17 від 29.07.2016, яку вручено відповідачу особисто 08.08.2016, що підтверджується письмовими доказами (а.с. 28).
Враховуючи, що відповідачем самостійно не сплачено узгоджений податковий борг, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.03.2026 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №320/18396/23 в частині стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 557 522,63 грн. залишено без змін.
Верховний Суд прийшов до висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права в частині дослідження належних та допустимих доказів, які мають значення для правильного вирішення цієї справи, в частині стягнення податкового боргу в розмірі 32 244,44 грн., зазначивши, що для правильного вирішення питання про правомірність нарахування контролюючим органом пені за відповідний період та обґрунтованості її розміру, судам слід встановити наявність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність нарахування пені; дату початку нарахування пені, тобто перший робочий день, наступний за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного Податковим кодексом України; дату закінчення нарахування пені; ставку, за якою пеня має нараховуватись.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення податкового боргу в частині пені в розмірі 32 244,44 грн., суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах встановлених законом.
Відповідно до п. 15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України). 
Виконанням податкового обов`язку, згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 53.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Стаття 57 Податкового кодексу України визначає строки сплати податкового зобов`язання.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
За змістом пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Податковим органом винесено відповідачу податкову вимогу форми Ф №4120-17 від 29.07.2016, яку вручено відповідачу особисто 08.08.2016, що підтверджується письмовими доказами (а.с. 28).
Щодо нарахування пені.
Згідно з підпунктом 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (пункт 129.4. статті 129 Податкового кодексу України).
Повертаючись до обставин цієї справи, судом встановлено, що спірна пеня нарахована відповідачу за платежем 18010700 (земельний податок з фізичних осіб) в сумі 32 244,44 грн.
19.03.2026 року на виконання ухвали суду представником Головного управління ДПС у м. Києві подана заява про долучення до матеріалів справи Розрахунку пені по земельному податку з фізичних осіб на загальну суму 32 244,44 грн.
Пояснень до поданого розрахунку позивачем не надано. Під час нового розгляду справи додаткових заяв, пояснень, відповідно до постанови Верховного Суду від 03.03.2026 року, позивачем не надавалось. 
Згідно поданого податковим органом Розрахунку пені, судом встановлено, що він містить дату початку та дату закінчення нарахування пені, ставку НБУ, суму сплати та суму нарахованої пені.
Проте, позивач не надав жодних пояснень, яким чином ним визначено дату початку та дату закінчення нарахування пені.
За змістом ст. 129 Податкового кодексу України, датою початку нарахування пені є перший робочий день, наступний за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного Податковим кодексом України.
Проте, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити перший робочий день, наступний за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено несвоєчасна оплата податку.
Згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за платежем 18010700 (земельний податок з фізичних осіб), вона розпочинається датою 31.01.2017 із сальдовим показником заборгованості на початок року в сумі 654 820,76 грн. в тому числі недоїмка в сумі 654 820,76 грн. та закінчується датою 04.05.2023 з недоїмкою 329070,86 грн. 
З відомостей «Детального розрахунку податкового боргу» щодо нарахування пені за видом бюджету 50 (місцевий бюджет), код класифікації доходів бюджету 18010700 (земельний податок з фізичних осіб), що долучена позивачем до позову вбачається, що пеня в сумі 32 244,44 грн. нарахована на підставі даних ІКП на борг минулих років 28.11.2022 (з 18.01.2019 по 28.11.2022), 07.02.2023 (з 18.01.2019 по 07.02.2023), 09.02.2023 (з 18.01.2019 по 09.02.2023), 28.03.2023 (з 18.01.2019 по 28.03.2023), 14.04.2023 (з 18.01.2019 по 14.04.2023), 14.04.2023 (з 18.01.2019 по 14.04.2023) (а.с. 12, 16-17), що відображено в інтегрованій картці.
Однак, податковий орган не пояснює, що являє собою дата « 18.01.2019»; щодо якого саме «боргу минулих років» застосовано (нараховано) вказану пеню; як і не надано доказів та відомостей щодо конкретного податкового зобов`язання (з відображенням минулих років, конкретного граничного строку його сплати) пов`язано відлік строку нарахування такої пені.
Відтак, позивачем не обґрунтовано періоду та підстав, виникнення в нього права на нарахування пені.
У постанові від 11 вересня 2020 у справі № 804/2924/17 сформовано висновок, відповідно до якого, суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті вимог та встановивши факт несплати платником податків податкового зобов`язання, що має наслідком нарахування пені за певний період часу, мають всі повноваження визначити такий період та розрахувати суму пені, належної до стягнення. Також суди мають право зобов`язати компетентний орган - податковий орган здійснити розрахунок суми пені за певний період часу та надати його суду для врахування при прийнятті рішення.
Поряд з цим, Верховний Суд України у постанові від 05 грудня 2006 року у справі № 21-527во06 вказував, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.
Отже, визначальною є дійсна можливість для суду на підставі належних та допустимих доказів виділити (виокремити) з податкового повідомлення-рішення відповідну суму грошового зобов`язання, в частині якої таке рішення слід визнати протиправним та скасувати. Такими доказами, за загальним правилом, є акт перевірки та розрахунок до податкового повідомлення-рішення.
Вказаний правовий висновок підтримано Верховним Судом, зокрема у постановах від 18.05.2020 у справі №200/12442/18-а, від 04.06.2020 у справі № 804/4406/13-а та від 20.03.2023 у справі № 813/2689/17 та ін.
З огляду на вищевикладене, оскільки у суду відсутні докази для визначення періоду та податкового зобов`язання (з відображенням минулих років, конкретного граничного строку його сплати) для перевірки правильності наданого податковим органом Розрахунку пені по земельному податку з фізичних осіб на загальну суму 32 244,44 грн., суд дійшов висновку, що за таких обставин підстави для стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 32 244,44 грн. відсутні.
При цьому, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/15139/16, від 17.04.2018 у справі № 2а-10031/12/2670, згідно яких спірне рішення податкового органу може бути скасованим через відсутність у платника податкового обов`язку, а через здійснений таким органом неправильний розрахунок в цій частині.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72-73, 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення пені в розмірі 32 244,44 грн. - відмовити. 
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.