1	Справа № 335/2595/26  2/335/1944/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Чибінової Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання відмови в приватизації житла неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання відмови в приватизації житла неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 02.03.2026 №Щ-0157-В ОСОБА_1 в приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 неправомірною; зобов?язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти документи, провести приватизацію та передати у власність ОСОБА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», без надання ордеру. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивачкапроживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 . 11 лютого 2026 року для реалізації права на приватизацію звернулася до відповідача із заявою про передачу їй у власність вищезазначеної квартири, та надала всі необхідні документи. При цьому, листом від 02.03.2026 №Щ-0157-В Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району позивачці було відмовлено у приватизації, у зв`язку з тим, що не було додано ордеру про надання житлової площі. У липні 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради з питання надання копії корінця ордеру на квартиру АДРЕСА_2 та листом від 14.08.2023 отримала відповідь, що у зв?язку з тим, що на зберіганні Департаменту ЖКЖ ЗМР знаходяться справи лише з 01.01.1994, тому надати запитувану інформацію не уявляється можливим. Вважає відмову в приватизації неправомірною, оскільки вона на законних підставах зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного нею житла з причин відсутності ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує право на приватизацію, а тому вона змушена звернутися до суду.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 16.03.2026 вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
20.03.2026 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої, надано до суду оригінал квитанції про сплату судового збору відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 25.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.04.2026.
16.04.2026 через підсистему «Електронний суд» до суду від представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Водоп`янової М.М. надійшов відзив на позовну заяву, з посиланням на те, що ОСОБА_1 звернулася до Районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району із заявою про приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Районною адміністрацією було розглянуто пакет документів позивачки щодо приватизації квартири та було встановлено відсутність копії ордеру, у зв`язку з чим було відмовлено у приватизації цього житла. Представник вважає, що районна адміністрація не порушувала прав позивача, діяла відповідно до вимог законодавства та в межах своїх повноважень. Враховуючи викладене, просила суд ухвалити рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства України.
Ухвалою суду від 29.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Представник Районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району Водоп`янова М.М. в судове засідання не з`явилась. 16.06.2026 до суду подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи та без фіксування судового процесу.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
16.06.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 22.06.2026.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, з додержанням основних засад (принципів) цивільного судочинства, передбачених статтею 2 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Керуючись приписами статті 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Факт зміни прізвища ОСОБА_3 на « ОСОБА_5 » підтверджується
копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 25.02.1983 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
Факт зміни прізвища позивача ОСОБА_1 підтверджується: копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 26.08.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 22.11.2012; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 02.03.2013 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складається з коридору № 1 площею 4,7 кв.м, комори № 2 площею 0,4 кв. м; кімнати № 3 площею 16,3 кв.м; кімнати №4 площею 12,8 кв.м; кухні № 5 площею 6,0 кв.м; коридору площею 1,9 кв.м; санвузола № 7 площею 2,9 кв. м; балкону площею 0,73 кв.м., відповідно до технічного паспорта на квартиру. 
Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» виданої позивачці від 09.02.2026 № 107.40/0357-05/296 житлові чеки не використовувались. Залишок житлових чеків станом на 09.02.2026 складає 4,20 грн.
З витягу з реєстру територіальної громади від 13.01.2026 №2026/000566896 вбачається, що ОСОБА_1 з 31.03.1998 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією Договору найму житлового приміщення№10602066/687, яке перебуває у комунальній власності від 02.10.2024, наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 11.02.2026 звернулася до Районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району з заявою про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом від 02.03.2026 №Щ-0157-В відповідач відмовив позивачу в приватизації вказаного житла з посиланням на те, що нею не додано копію ордеру на вказану квартиру.
Департамент житлово-комунального господарства Запорізької міської ради листом від 14.08.2023 № Щ-1635 повідомив, що відповідно до рішення Запорізької міської ради від 24.06.2009 № 33 припинена діяльність державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі» шляхом ліквідації. До департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994. Враховуючи зазначене, надати запитувану інформацію не уявляється можливим.
Відповідно до листа від 21.06.2023 № 2839 Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" повідомило, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_4 не містяться.
Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).
Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
За змістом статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно з пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396, для приватизації житла громадянин в числі інших документів надає також ордер на квартиру.
Враховуючи те, що у позивачки оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у неї виникли перешкоди у реалізації свого права на приватизацію житла.
Що стосується відсутності ордеру на квартиру, то у цьому випадку слід посилатися на пункт 72 Постанови про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, від 11 грудня 1984 року № 470, згідно якому при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.
У Постанові Європейського Суду з прав людини від 6 грудня 2011 р. у справі "Гладишева проти Росії" [Gladysheva v. Russia] (скарга № 7097/10) (I Секція) підкреслюється: «Європейський Суд нагадує, що помилки чи прорахунки державних органів мають слугувати вигоді зацікавлених осіб, особливо за відсутності інших конфліктуючих інтересів. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести держава, і помилки не повинні усуватись за рахунок зацікавленої особи».
Тобто, відсутність ордеру, обов`язок зберігання якого було покладено на житлово-комунальну організацію, не може бути підставою для відмови у реалізації громадянином права на приватизацію квартири.
З моменту реєстрації позивача в квартирі її право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем, не оскаржувалось, відповідні докази не подавались.
При цьому, відсутність ордеру позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки, позивачем були надані всі необхідні документи для проведення приватизації житлового приміщення, крім ордеру, який він надати не має можливості через незалежні від нього обставини.
Враховуючи викладене, відмова в приватизації займаного нею житла з причин відсутності ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує її право на приватизацію.
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази з дотриманням вимог вищенаведених правових норм, суд з урахуванням положень ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району вчинити дії, направлені на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,73 кв.м. житловою площею 29,1 кв.м., для передачі у власність позивачу, без наявності ордеру на житлове приміщення. Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають, оскільки не є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 258, 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання відмови в приватизації житла неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району (ЄДРПОУ 37573115, адреса: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 5) вчинити дії, направлені на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,73 кв.м. житловою площею 29,1 кв.м. на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), без наявності ордеру на житлове приміщення.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя Н.І. Рибалко