ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/616/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії: головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Іванчук С.В., Ржепецький В.О., при секретарі Залуцькому Д.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Воловецького колективного підприємства “Агрошляхбуд” на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі 
за позовом Воловецького колективного підприємства “Агрошляхбуд”, с. Ялове Воловецького району Закарпатської області,
до Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, Закарпатська область, Мукачівський район, с-ще Жденієво
за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України, м. Київ в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області
з участю Закарпатської обласної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області
про визнання права власності на цілісний майновий комплекс щебеневого заводу 

за участю представників:
від позивача/апелянта: Олійник Р.Б., 
від відповідача: не прибув, 
від третьої особи: не прибув,
від прокуратури: Мельничук Ю.І.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі №907/616/25 у задоволенні позову Воловецького колективного підприємства «Агрошляхбуд» відмовлено повністю.
26.03.2026, не погодившись з Рішенням Господарського суду Закарпатської області, Воловецьке колективне підприємство «Агрошляхбуд» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі №907/616/25 скасувати. Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 апеляційну скаргу Воловецького колективного підприємства “Агрошляхбуд” залишено без руху, встановлено апелянту спосіб усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду: доказів сплати судового збору в сумі 26 668,81 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
10.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків вх. №01-04/3016/26 від 13.04.2026, до якої долучена платіжна інструкція №2511 про сплату судового збору від 09.04.2026 в сумі 26 668,81 грн.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Воловецького колективного підприємства “Агрошляхбуд” на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026. 
Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.

1. Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваного рішення.
Позивач просить визнати право власності Воловецького колективного підприємства «Агрошляхбуд» на по.
Позиція позивача зводиться до того, що за наявності правомірного користування земельною ділянкою, підтвердженого технічного стану об`єкта, відсутності порушень прав третіх осіб та відмови уповноваженого органу у позасудовому оформленні права, саме судове рішення є належною та необхідною правовою підставою для виникнення у нього права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. 
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі №907/616/25 у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду мотивоване тим, що позивачем вказано, а учасниками справи не оспорюється, що об`єкти, на які позивач просить визнати право власності є самочиним будівництвом. Учасниками справи дозвільну документацію на будівництво суду не надано. Позивач не звертався до органів державного архітектурно-будівельного контролю з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідного державного органу архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту в експлуатацію у встановленому законом порядку.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з Рішенням Господарського суду Закарпатської області, Воловецьке колективне підприємство «Агрошляхбуд» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі №907/616/25 скасувати. Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- щодо відповідача у цій справі, то враховуючи, що спірні будівлі і споруди знаходяться на земельній ділянці комунальної власності на території Жденіївської територіальної громади, відповідачем по даній справі повинна виступати саме Жденіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області як орган місцевого самоврядування на відповідній території;
- щодо позиції місцевого суду про те, що спірний об`єкт не прийнятий в експлуатацію, а отже, не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільних прав, то апелянт вважає таке твердження помилковим. Ще у 2006 році цілісний майновий комплекс (щебеневий завод) в с. Ялове уже існував, а у Воловецького КП «Агрошляхбуд» виникло право на отримання свідоцтва про право власності на відповідний цілісний майновий комплекс. Відповідно, спірний майновий комплекс існує десятиліттями, на нього виготовлено технічний паспорт, йому присвоєно поштову адресу рішенням органу місцевого самоврядування (Рішення від 07.12.2009 р.). Це свідчить про те, що держава в особі місцевої влади вже визнала цей об`єкт нерухомістю;
- щодо посилання на те, що будівництво здійснено без належно затвердженого проєкту, дозволу на виконання робіт та за відсутності вихідних даних (ст. 26, 37 Закону № 3038-VI), то як вбачається з матеріалів справи, об`єкт (щебеневий завод) був фактично збудований та введений у господарський оборот значно раніше (зокрема, згадується реєстрація у 2006 році та рішення сільради від 2009 року). Вимоги сучасного законодавства щодо «вихідних даних» та «дозволів на виконання будівельних робіт» у їх нинішньому розумінні не можуть бути підставою для визнання об`єкта повністю самочинним, якщо він створювався за нормами, що діяли на момент будівництва (наприклад, Постанова КМУ № 449 від 1992 р.). Наявність рішення Жденіївської селищної ради від 07.12.2009 р. про присвоєння поштової адреси та оформлення технічного паспорта свідчить про те, що компетентні органи на той момент визнавали законність існування об`єкта. Позивач опинився в ситуації, де він не може виконати вимоги Закону № 3038 VI адміністративним шляхом саме через те, що об`єкт уже збудований. У такому разі судовий шлях визнання права (ст. 376, 392 ЦК України) є єдиним ефективним засобом захисту, що узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо права на мирне володіння майном;
- щодо твердження, що споруда не порушує будівельні, санітарні чи екологічні норми, то позивачем ще у 2024 році була замовлена судова будівельно-технічна експертиза з метою технічного стану відповідних об`єктів нерухомого майна, що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, а також з метою з`ясування чи можуть вказані об`єкти бути прийняті в експлуатацію (копія висновку судової будівельно-технічної експертизи №615/04-24 від 05.08.2024), відповідно до висновків якої всі об`єкти нерухомого майна, що складають цілісний майновий комплекс щебеневого заводу, відповідають вимогам міцності, надійності та безпечної експлуатації;
- враховуючи те, що відповідні будівлі і споруди збудовані позивачем на земельній ділянці, що перебуває у користуванні апелянта, те, що відповідні об`єкти згідно висновку судової експертизи відповідають вимогам міцності, надійності та безпечної експлуатації і можуть бути введені в експлуатацію, а також те, що скаржник не може зареєструвати право власності на відповідні будівлі і споруди у позасудовому порядку, наявні передбачені ст. 367 ЦК України підстави для визнання за позивачем права власності на відповідні об`єкти за рішенням суду;
- відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, з огляду на ситуацію, яка склалася, єдиний можливий спосіб прийняття такого об`єкта в експлуатацію, зважаючи на відсутність законодавчо визначених умов такого прийняття, є саме рішення суду. При цьому, таке рішення дозволить ввести спірний об`єкт в експлуатацію шляхом подання Позивачем до відповідного органу державного архітектурно будівельного контролю декларації про готовність до експлуатації за формою, наведеною в додатку 5 до Порядку № 461 (Декларація про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду).

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Закарпатською обласною прокуратурою подано відзиву на апеляційну скаргу (вх.№01-04/3435/26 від 24.04.2026), в якому просить залишити без змін рішення місцевого суду.
Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).

4. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

5. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції.
Рішенням Підполознянської сільської ради від 19.12.2006 надано дозвіл Воловецькому колективному підприємству «Агрошляхбуд» на оформлення права власності на цілісний майновий комплекс на Присліпський кар`єр у с. Ялове.
Рішенням Підполознянської сільської ради від 07.12.2009 присвоєно поштову адресу Присліпському родовищу пісковиків та цілісному майновому комплексу в с. Ялове - №78.
27.05.2011 між Підполознянською сільською радою Воловецького району та Воловецьким колективним підприємством «Агрошляхбуд» складено та підписано Акт про прийом та передачу земельної ділянки.
01.06.2011 між Підполознянською сільською радою Воловецького району та Воловецьким колективним підприємством «Агрошляхбуд» укладено договір оренди землі загальною площею 1,8 га, у тому числі забудовані землі, для будівництва та обслуговування щебеневого заводу.
08.07.2021 Рішенням Жденіївської селищної ради №238 поновлено договір оренди землі з ВКП «Агрошляхбуд».
06.10.2021 між Жденіївською селищною радою та Воловецьким колективним підприємством «Агрошляхбуд» укладено договір оренди землі загальною площею 1,8 га, кадастровий номер 2121584503:03:003:0001, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств – для будівництва та обслуговування щебеневого заводу, яка знаходиться в с.Ялове, урочище Присліп на території Жденіївської селищної ради Мукачівського р-ну.
06.10.2021 сторонами складено та підписано Акт визначення меж земельної ділянки в натурі.
До матеріалів справи долучено копії технічного паспорта на виробничий будинок в с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78 станом на 13.09.2022, Звіт про оцінку нерухомого майна - комплексу будівель та спору щебеневого заводу станом на 27.03.2025.
Позивач просить визнати право власності Воловецького колективного підприємства «Агрошляхбуд» на цілісний майновий комплекс щебеневого заводу, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський р-н, с. Ялове, буд. 78, на земельній ділянці з кадастровим номером 2121584503:03:003:0001, який згідно даних технічного паспорта від 13.09.2022 року складається з 14 будівель і споруд, а саме: 1.1. Адміністративна будівля літ. «А»; 1.2. Трансформаторна підстанція СКТН 2?630 кВт літ. «Б»; 1.3. Вбиральня літ. «В»; 1.4. Диспетчерська літ. «ГГ1»; 1.5. Навіс літ. «Д»; 1.6. Майстерня літ. «Е»; 1.7. Електрощитова літ. «Є»; 1.8. Підпірна стінка літ. «П-3»; 1.9. Підпірна стінка літ. «П-4»; 1.10. Підпірна стінка літ. «П-5»; 1.11. Підпірна стінка літ. «П-6»; 1.12. Фундамент дробильно-сортувальної установки літ. «Ф»; 1.13. Фундамент конвеєру дробильно-сортувальної установки літ. «Ф2»; 1.14. Ваги літ. «І».
Висновком судової будівельно-технічної експертизи №615/04-24 від 05.08.2024 встановлено технічний стан об`єктів нерухомого майна що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, а також можливість об`єктів бути прийнятими в експлуатацію.
Експертом вказано, що «Технічний стан 10 із 14 об`єктів нерухомого майна Воловецького колективного підприємства «Агрошляхбуд», що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, за їх несучою здатністю та експлуатаційними якостями відноситься до категорії « 1» «нормальний», а решти 4 об`єктів – до категорії « 2» «задовільний».
До об`єктів, технічний стан яких відноситься до категорії « 1» «нормальний», належать наступні об`єкти: Адміністративна будівля літ. «А»; Вбиральня літ. «В»; Диспетчерська літ. «ГГ1»; Навіс літ. «Д»; Майстерня літ. «Е»; Електрощитова літ. «Є»; Підпірна стінка літ. «П-3»; Підпірна стінка літ. «П-4», Ваги літ. «І». До об`єктів, технічний стан яких відноситься до категорії « 2» «задовільний», належать наступні об`єкти: Підпірна стінка літ. «П-5»; Підпірна стінка літ. «П-6»; Фундамент дробильно-сортувальної установки літ. «Ф»; Фундамент конвеєру дробильно-сортувальної установки літ. «Ф2». ... Серед досліджуваних об`єктів немає таких технічний стан яких за їх несучою здатністю та експлуатаційними якостями відносився б до категорії « 3» «непридатний до нормальної експлуатації» та/або до категорії « 4» «аварійний». Всі об`єкти нерухомого майна, що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, відповідають вимогам міцності, надійності та безпечної експлуатації. На всіх об`єктах виконаними всі необхідні будівельно-монтажні роботи. Всі досліджувані об`єкти – Адміністративна будівля літ. «А»; Трансформаторна підстанція СКТН 2?630 кВт літ. «Б»; Вбиральня літ. «В»; Диспетчерська літ. «ГГ1»; Навіс літ. «Д»; Майстерня літ. «Е»; Електрощитова літ. «Є»; Підпірна стінка літ. «П-3»; Підпірна стінка літ. «П-4»; Підпірна стінка літ. «П-5»; Підпірна стінка літ. «П-6»; Фундамент дробильно-сортувальної установки літ. «Ф»; Фундамент конвеєру дробильно-сортувальної установки літ. «Ф2»; Ваги літ. «І», що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, – розташовуються в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2121584503:03:003:0001. Фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером 2121584503:03:003:0001 – «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення». Прийняття в експлуатацію всіх досліджуваних об`єктів нерухомого майна, що розташовуються в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2121584503:03:003:0001, яка перебуває в оренді заявника даної судової експертизи, Воловецького колективного підприємства «Агрошляхбуд», за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, є можливим.»
Листом-запитом №50 від 07.04.2025 позивач звернувся до Державної інспекції архітектури та містобудування України із заявою про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації Воловецьким колективним підприємством «Агрошляхбуд» на основі документів, що додані до даного листа, а саме об`єкта «Будівлі і споруди цілісного майнового комплексу щебеневого заводу за адресою с. Ялове №78» та відповідно прийняти в експлуатацію даний об`єкт.
У відповідь на вище вказаний лист ДІАМ надано відповідь №2290/03/18-25 від 25.04.2025 у якій, зокрема, вказано, що «право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно», а також що «відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (далі - Порядок №461), у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

6. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Предметом спірних правовідносин є перевірка судом апеляційної інстанції застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими врегульовано питання визнання права власності на самочинне будівництво.
Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

6.1. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України).
Стаття 375 ЦК України врегульовує право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.
Статтею 331 ЦК України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 ЦК України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується:
1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 
2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 
3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку.
Відсутність в особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося вище, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку.
Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.
Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами четвертою - шостою статті 376 ЦК України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право.
У Постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.
Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 ЦК України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом.
За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 ЦК України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено.
Такий висновок сформульовано у пункті 110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до частин 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею (Постанова ВП ВС від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21).
У випадках, передбачених частинами 3 та 5 статті 376 ЦК України, звернення до суду з позовом про визнання права власності з метою отримання рішення суду як правовстановлюючого документа є законним (правомірним) способом захисту права та охоронюваного законом інтересу (Постанова КГС ВС від 24 січня 2023 року у cправі № 902/156/22).
Обставини будівництва позивачем щебеневого заводу, за адресою: Закарпатська область, Мукачівський р-н, с. Ялове, буд. 78, на земельній ділянці з кадастровим номером 2121584503:03:003:0001, що складається з наступних об`єктів: 1.1. Адміністративна будівля літ. «А»; 1.2. Трансформаторна підстанція СКТН 2?630 кВт літ. «Б»; 1.3. Вбиральня літ. «В»; 1.4. Диспетчерська літ. «ГГ1»; 1.5. Навіс літ. «Д»; 1.6.Майстерня літ. «Е»; 1.7. Електрощитова літ. «Є»; 1.8. Підпірна стінка літ. «П-3»; 1.9. Підпірна стінка літ. «П-4»; 1.10. Підпірна стінка літ. «П-5»; 1.11. Підпірна стінка літ. «П-6»; 1.12. Фундамент дробильно-сортувальної установки літ. «Ф»; 1.13. Фундамент конвеєру дробильно-сортувальної установки літ. «Ф2»; 1.14. Ваги літ. «І», без отримання дозвільних документів на здійснення будівельних робіт та за відсутності належним чином оформленого права користування земельної ділянкою не оспорюється сторонами.
Таким чином, нерухоме майно має статус самочинно збудованого об`єкта. 
Тому, позивач скористався визначеним законом способом захисту невизнаних прав, водночас задоволення позовних вимог залежить від доведення позивачем обставин можливості застосування судового захисту, як виключної форми визнання прав на нерухомість у спірних правовідносинах, а також відповідності нежитлових приміщень положенням чинного законодавства, якими встановлено критерії для безпечного використання нерухомого майна, одночасного відсутності заперечень власника земельної ділянки та не порушення суспільних інтересів або прав інших осіб (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

6.2. Щодо належного складу відповідачів у справі за позовом особи про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
Воловецьке колективне підприємство “Агрошляхбуд” самостійно визначив відповідачем Жденіївську селищну раду Мукачівського району Закарпатської області, як власника земельної ділянки, на якій розміщене спірне нерухоме майно.
У справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи (ч. 1 ст. 41 ГПК України). Сторонами в господарському процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 45 ГПК України).
Відповідно до ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тлумачення цієї процесуальної норми свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Державну інспекцію архітектури та містобудування України, в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області залучено до участі у справі за заявою прокуратури.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 48 ГПК України позивачем не подано клопотання про залучення Державної інспекції архітектури та містобудування України, в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області відповідачем у цій справі.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному процесуальним законом 
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (Постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц).
У спірних правовідносинах Жденіївською селищною радою Мукачівського району Закарпатської області укладено з позивачем договори оренди земельної ділянки, на якій, за доводами позивача, розміщено самочинно збудоване нерухоме майно.
Матеріали справи не містять відзиву або заперечень органу місцевого самоврядування проти задоволення позовних вимог.
Згідно встановлених обставин саме Державною інспекцією архітектури та містобудування України надано відповідь №2290/03/18-25 від 25.04.2025 (т. 1 а.с. 27, 28), якої відхилено клопотання позивача про прийняття спірного об`єкта в експлуатацію.
Крім того, долучені до матеріалів справи докази, зокрема висновок будівельно-технічної експертизи, підтверджують доведення позивачем обставин дотримання вимог будівельно-технічних, архітектурних норм під час проведення будівельних робіт та можливість експлуатації об`єктів на момент звернення до суду з позовом.

6.3. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.
При визначенні належного складу відповідачів апеляційним судом враховано правові висновки, викладені у Постановах КЦС ВС від 08 квітня 2024 року у справі № 299/2823/21, від 08 травня 2024 року у справі № 126/1663/23, від 23 травня 2024 року у справі № 211/6854/21.
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пункті.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду», яка набрала чинності 30 грудня 2020 року, утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ), затверджено Положення про ДІАМ.
Пунктом 1 Положення про ДІАМ визначено, що ДІАМ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Згідно з пунктом 3 Положення про ДІАМ основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка та внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил територіальними органами ДІАМ, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності; ліцензування видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.
ДІАМ відповідно до покладених на неї завдань видає дозволи на виконання будівельних робіт, реєструє повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) (підпункти 15-2, 15-3 пункту 4 Положення про ДІАМ).
Підпунктом 11 пункту 6 Положення про ДІАМ передбачено, що ДІАМ для виконання покладених на неї завдань має право проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів.
ДІАМ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення про ДІАМ).
Жденіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області не уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, а також не має повноважень вирішувати питання прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію, тобто не є компетентним органом у справі про визнання права власності на самочинне будівництво, а таким органом є ДІАМ.
Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 307/3457/20.
Відповідно до підпункту 1 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
За змістом пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів.
Зі змісту наведеної норми слідує, що органом, уповноваженим здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль на території населених пунктів щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) наслідками, є, зокрема, виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільської, селищної рад населеного пункту.
Частиною другою статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, що спірний об`єкт належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) і Жденіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області утворила виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю, то у даному випадку повноваження такого органу виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, яким є ДІАМ.
Селищна рада могла б бути належним співвідповідачем у справі у разі належності їй на праві комунальної власності земельної ділянки, на якій позивач побудував спірне майно.
Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові КЦС ВС від від 08 травня 2024 року у справі № 126/1663/23.
З урахування встановлених фактичних обставин, з огляду надання земельної ділянки в оренду після завершення самочинного будівництва та за відсутності заперечень органу місцевого самоврядування проти задоволення позову, позивачем протиправно визначено Жденіївську селищну раду Мукачівського району Закарпатської області, як єдиного відповідача у даній справі.
Належним співвідповідачем за вимогами у приватно-правовому спорі про визнання права власності також є Державна інспекція архітектури та містобудування України, в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, як уповноважений орган здійснення державного нагляду у сфері архітектурно-будівельного контролю, підтвердження класу наслідків (відповідальності) об`єктів будівництва, прийняття рішень про готовність збудованих об`єктів та прийняття їх в експлуатацію.
Оскільки до участі у справі у якості відповідача не залучено особу, яка уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинне будівництво.

6.3. Щодо оцінки долучених позивачем доказів на підтвердження обставин дотримання вимог законодавства, які надають достатні підстави для визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку.
Частиною третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
У разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
При цьому право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. (частина третя статті 375 ЦК України).
Прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проєктування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Таким чином, керуючись ст. ст. 73-80 ГПК України, з метою доведення можливості застосування положень ст. 376 ЦК України та визнання права власності судом, позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження обставин: 
- надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; 
- використання земельної ділянки за цільовим призначенням; 
- можливість перебудови спірного майна з метою можливості прийняття його в експлуатацію чи визнання судом права власності:
- додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил; не порушення суспільних інтересів або прав інших осіб; 
- неможливості оформлення права власності у позасудовому порядку прийняття самочинно збудованого об`єкта в експлуатацію. 

6.3.1. 01.06.2011 між Підполознянською сільською радою Воловецького району та Воловецьким колективним підприємством «Агрошляхбуд» було укладено договір оренди землі загальною площею 1,8 га, у тому числі забудовані землі, для будівництва та обслуговування щебеневого заводу (а.с.14-16). Договір укладено на 10 років (п.8 договору) Земельна ділянка передається в оренду для промислового використання (п.15 договору). Цільове призначення земельної ділянки – для обслуговування щебеневого заводу (п.16 договору). Підставою для розроблення проекту відведення земельної ділянки є рішення 18 сесії п`ятого скликання Підполознянської сільської ради від 28.09.2009 9п.18 договору).
06.10.2021 року між Жденіївською селищною радою (орендодавець) та ВКП «Агрошляхбуд» укладено Договір оренди землі, на підставі рішення Жденіївської селищної ради №238 від 08.07.2021 р. «Про поновлення договору оренди землі ВКП «Агрошляхбуд». Право оренди на підставі даного договору зареєстроване 06 жовтня 2021. 
Предмет договору оренди (п. 3) свідчить про передачу земельної ділянки під розміщення та експлуатацію: об`єкта нерухомого майна, гаражів, майстерень, дробарки, приміщення пультової та вагончика для інвентарю, 
Однак, перелік розташованого на орендованій земельній ділянці майна не відповідає заявленому у позові складу самочинно збудованого майна, яке є об`єктом спору; цілісного майнового комплексу, який включає інший перелік будівель і споруд (1.1. Адміністративна будівля літ. «А»; 1.2. Трансформаторна підстанція СКТН 2?630 кВт літ. «Б»; 1.3. Вбиральня літ. «В»; 1.4. Диспетчерська літ. «ГГ1»; 1.5. Навіс літ. «Д»; 1.6.Майстерня літ. «Е»; 1.7. Електрощитова літ. «Є»; 1.8. Підпірна стінка літ. «П-3»; 1.9. Підпірна стінка літ. «П-4»; 1.10. Підпірна стінка літ. «П-5»; 1.11. Підпірна стінка літ. «П-6»; 1.12. Фундамент дробильно-сортувальної установки літ. «Ф»; 1.13. Фундамент конвеєру дробильно-сортувальної установки літ. «Ф2»; 1.14. Ваги літ. «І»).
Отже, позивачем не доведено, що цілісний майновий комплекс бетонного заводу (склад якого перелічено у предметі позову) повністю розташований у межах переданої в оренду земельної ділянки.
Суд критично оцінює посилання позивача на висновок будівельно-технічної експертизи №615/04-24 від 05.08.2024 та обґрунтування підтвердження обставин розташування усього спірного майна у межах орендованої земельної ділянки.
Оскільки, такий висновок виходить за межі поставлених експерту питань, котрі стосувались виключно технічного стану приміщень, предмету виконаної експерти, яка не є землевпорядним експертним дослідженням з визначення меж земельної ділянки, необхідної для розташування та обслуговування самочинного збудованого майна.
Крім того, до матеріалів справи не долучено технічну документацію або проєкт землеустрою, який виготовлено у процесі укладення договорів оренди та містить графічне відображення нерухомого майна у межах наданої в користування земельної ділянки.
Тому, позивачем не доведено існування достатніх підстав для застосування судом положень ч. 3 ст. 376 ЦК України.

6.3.2. Оцінюючи висновок будівельно-технічної експертизи №615/04-24 від 05.08.2024, суд зазначає, що «Технічний стан 10 із 14 об`єктів нерухомого майна Воловецького колективного підприємства «АГРОШЛЯХБУД», що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, №78, за їх несучою здатністю та експлуатаційними якостями відноситься до категорії « 1» «нормальний», а решти 4 об`єктів – до категорії « 2» «задовільний». 
Серед досліджуваних об`єктів немає таких технічний стан яких за їх несучою здатністю та експлуатаційними якостями відносився б до категорії « 3» «непридатний до нормальної експлуатації» та/або до категорії « 4» «аварійний». 
Всі об`єкти нерухомого майна, що розташовуються за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Жденіївська територіальна громада, с. Ялове, вул. Присліпське родовище пісків, № 78, відповідають вимогам міцності, надійності та безпечної експлуатації. На всіх об`єктах виконаними всі необхідні будівельно-монтажні роботи. 
Фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером 2121584503:03:003:0001 – «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення».
Основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема:
визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;
визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;
визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів;
визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів (п. 5.1. розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5).
Однак, відповідний висновок та ніші надані позивачем докази не містять аналізу відповідності самочинно збудованих об`єктів вимогам санітарних, екологічних, протипожежних норм і правил.
Вирішення відповідних питань не входило у предмет будівельно-технічного дослідження під час складення висновку.
Отже, позивачем не доведено дотримання інших, окрім будівельно-технічних та архітектурних, вимог законодавства, інтересів суспільства та забезпечення вимог безпеки та прав інших осіб, що є необхідним для визнання права власності на самочинне будівництво.
У порушення вимог вищенаведених норм у матеріалах справи відсутні докази відповідності спірного об`єкта вимогам санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, які надавали б суду достатні підстави для застосування ч. 3 ст. 375 та ч. 7 ст. 376 ЦК України.

6.3.3. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Згідно з пунктом 3(1) Порядку, документи для прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів подаються за вибором замовника до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю:
1) в електронній формі - засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) або засобами іншої державної інформаційної системи, інформаційно-комунікаційної системи, інтегрованої із Порталом Дія, користувачами якої є замовник і відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю. Документи для прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що подаються в електронній формі, формуються у формі, придатній для сприйняття їх змісту, та містять відомості, передбачені цим Порядком;
2) у паперовій формі - особисто через центр надання адміністративних послуг або шляхом надсилання поштового відправлення з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг.
Сформована в електронній формі заява та скановані копії документів, поданих заявником у паперовій формі до такої заяви, передаються адміністратором центру надання адміністративних послуг засобами Порталу Дія або електронного кабінету відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю на розгляд. Одночасно програмними засобами Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва формується інформація про реєстрацію заяви в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва для подальшого друку та видачі адміністратором центру надання адміністративних послуг заявникові.
Виключно в електронній формі через електронний кабінет або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачами якої є замовник та відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю, подаються документи для прийняття в експлуатацію об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками (крім об`єктів, на які поширюється дія Закону України “Про державну таємницю”, а також на період воєнного стану в Україні та протягом одного року з дня припинення чи скасування воєнного стану щодо об`єктів критичної інфраструктури, об`єктів оборонного призначення, відомостям про які присвоєно гриф “Для службового користування”).
Створення та подання електронних документів, завантаження документів, необхідних для отримання адміністративних та інших послуг у сфері будівництва, отримання відомостей (даних) про стан розгляду електронних документів та результати їх розгляду здійснюється через електронний кабінет відповідно до Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 р. № 681.
Отримання інформації про стан і результати розгляду документів здійснюється засобами Порталу Дія або електронного кабінету відповідно до Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 р. № 681.
Згідно п. 15 Порядку, реєстрація декларації або видача сертифіката здійснюється з використанням Реєстру будівельної діяльності.
Реєстрація декларації або видача сертифіката щодо об`єктів, на які поширюється дія Закону України “Про державну таємницю”, а також на період воєнного стану в Україні та протягом одного року з дня припинення чи скасування воєнного стану щодо об`єктів критичної інфраструктури, об`єктів оборонного призначення, відомостям про які присвоєно гриф “Для службового користування”, здійснюється ДІАМ у паперовій формі.
На підставі п. 17 Порядку, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації:
щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;
щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку;
щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.
У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Для отримання сертифіката замовник (його уповноважена особа) подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації та документ або інформація (реквізити платежу) про внесення плати (п. 25 Порядку). 
Матеріали судової справи не містять доказів визначення класу будівництва спорудженого об`єкта, доказів звернення позивача до органу архітектурно-будівельного контролю із заявами про отримання декларації або сертифіката готовності об`єкта до експлуатації, в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461.
Зокрема, після заповнення Додатків, 2 або 3 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, складення будівельного паспорту, акту готовності об`єкта до експлуатації: подачі відповідних документів з використання електронного кабінету, прийняття Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області рішень за результатом розгляду документів, оформлених з дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461.
Суд критично оцінює доводи представника апелянта відносно можливості заповнення відповідних документів виключно після набрання чинності судовим рішенням про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Оскільки, Додатки 2 та 3 до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не вимагають долучення відповідного судового рішення.
Отримавши висновок будівельно-технічної експертизи, позивач не скористався можливістю звернення до суб`єкта будівельно-технічної діяльності, уповноваженого на оформлення будівельного паспорту або декларації про готовність сертифіката готовності об`єкта до експлуатації, з метою їх предметного розгляду органом державного архітектурно-будівельного контролю.
Оцінюючи досліджені докази у сукупності, суд вважає недоведеними підстави для застосування вимог ст. 376 ЦК України та передчасним звернення позивачем до суду з вимогами про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.
Застосуванню судової форми визнання прав на нерухоме майно позивача повинні передувати наступні обставини:
1) надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у користування під усіма об`єктами самочинного будівництва, визначеними у предметі позову:
2) надання до суду доказів фактичного розташування усіх об`єктів самочинного будівництва у межах земельної ділянки, яка перебуває у володінні позивача;
3) використання земельної ділянки за цільовим призначенням: 
4) визначення категорії складності (клас наслідків (відповідальності) самочинного збудованого нерухомого майна:
5) використання визначеного порядку досудового вирішення спору шляхом звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю, з дотриманням нормативно визначеного порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) визначення належного складу відповідачів у спірних правовідносинах;
7) підтвердження належними та допустимими доказами обставин відповідності самочинно збудованого об`єкта архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил; 
8) не порушення суспільних інтересів або прав інших осіб.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з вірним по суті рішенням місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Судом апеляційної інстанції не встановлено визначених ст. 277 ГПК України обставин, тому апеляційну скаргу Воловецького колективного підприємства “Агрошляхбуд” слід залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі №907/616/25 - залишити без змін.

8. Розподіл судових витрат.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 232-240, 242, 269, 270, 273, 275-277, 281-289 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Воловецького колективного підприємства “Агрошляхбуд” на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі 907/616/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 у справі 907/616/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 26668,81 грн – залишити за апелянтом.
4. Копію повного тексту судового рішення (постанови) не пізніше двох днів від дати складення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності – засобами поштового зв`язку.
5. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення – 13.05.2026.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).
Повна постанова складена 22.05.2026.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Іванчук С.В.

Суддя Ржепецький В.О.