П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/14218/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Дончик Віталій Володимирович 
Суддя-доповідач: Моніч Б.С. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначекнні пенсії та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що 02.09.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №025450014924 від 10.09.2025 року йому протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №025450014924 від 10.09.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 02.09.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В подальшому заява про призначення пенсії за віком була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №025450014924 від 10.09.2025 року йому відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
За результатами розгляду документів, згідно записів трудової книжки до страхового сажу не зараховано період навчання позивача в російській федерації з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 року росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. 
Вважаючи вказане рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
Трудова книжка позивача містить необхідні записи про навчання у період з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу позивача, при цьому записи містять реквізити відповідних наказів та реквізити документа про освіту, номер та дата видачі. Разом з тим, доказів які б спростовували спірний період відповідач не надав.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити певні дії, оскільки заява Позивача про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача.
В свою чергу, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачеві пенсії.
Станом на дату звернення Позивача із заявою про призначення пенсії та прийняття спірного рішення був відсутній міжнародний договір з Російською Федерацією з приводу пенсійного забезпечення.
Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 1 статті 9 Закону №1058-ІV встановлює, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У відповідності до частини 4 статті 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону від 09.07.2003 року №1058-ІV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону від 09.07.2003 року №1058-ІV).
Положеннями частини 1 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Водночас за змістом п. 4 ч. 1 cтатті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Як вже встановлено судом, позивачу не зараховано до страхового стажу період його навчання в росії з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 року росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин щодо набуття позивачем відповідного стажу, передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою зазначеної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань щодо осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їх території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР та реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.
Відповідно до статті 5 Угоди її дія поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць.
Згідно зі статтею 6 Угоди, для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.
При цьому статтею 11 Угоди визначено, що документи, необхідні для пенсійного забезпечення та видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, приймаються на території держав-учасниць без легалізації.
Отже, наведені положення міжнародного договору передбачали гарантії врахування стажу, набутого на території держав-учасниць Угоди, при визначенні права особи на пенсійне забезпечення.
Водночас, відповідно до статті 13 Угоди, вихід держави-учасниці з неї не впливає на пенсійні права громадян, які виникли відповідно до положень цієї Угоди.
Колегія суддів враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а її дія для України припинилась 19.06.2023 року.
Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України», припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору, однак не впливає на права, зобов`язання чи правове становище, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Таким чином, денонсація Угоди від 13.03.1992 року не може мати наслідком втрату особою права на врахування періодів трудової діяльності або навчання, набутого в період дії такої Угоди.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що особа, яка в період чинності міжнародного договору набула відповідний стаж, мала обґрунтовані та легітимні очікування щодо реалізації свого права на пенсійне забезпечення у майбутньому.
Тому незарахування спірного періоду лише з підстав припинення участі держави в міжнародній угоді фактично призводить до звуження обсягу вже набутих прав особи, що суперечить принципу правової визначеності та конституційним гарантіям соціального захисту.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період його навчання на території російської федерації з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року.
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 8 Порядку №637 період навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також іншими документами, що містять відомості про періоди навчання.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться записи про зарахування його студентом до Брянського сільськогосподарського інституту та про відрахування у зв`язку із закінченням навчання із зазначенням реквізитів відповідних наказів.
Також матеріалами справи підтверджується наявність у позивача диплома серії НОМЕР_1 від 13.07.1994 року.
Таким чином, трудова книжка позивача та наданий диплом містять усі необхідні відомості для підтвердження спірного періоду навчання, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували достовірність таких документів чи відомостей, що в них містяться.
Доводи апеляційної скарги про відсутність міжнародного договору між Україною та російською федерацією на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки спірний період навчання був набутий позивачем саме в період дії відповідної міжнародної угоди.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та зарахування до страхового стажу періоду навчання.
Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з огляду на наступне.
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Відтак, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з зобов`язанням ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 3 статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині, ухвалити в скасованій частині нове рішення.
В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2025 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 31.12.1991 року по 12.07.1994 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.