Справа № 761/29825/25
Провадження № 2/761/3296/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:   Волошина В.О.
при секретарі:    Харечко О.В.,
за участі:
відповідачки:     ОСОБА_1 ,
представника відповідачки:  ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами про надання фінансових кредитів; за договором про надання споживчого кредиту,
в с т а н о в и в :

У липні 2025р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-7) до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив суд:
1) стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за:
- договором про надання фінансового кредиту № 25399-08/2024 від 26 серпня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 1), у розмірі 25625,25 грн. (10500,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 9875,25 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5250,0 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями);
- договором про надання фінансового кредиту № 18821-09/2024 від 19 вересня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 2), у розмірі 12432,88 грн. (4600,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 4417,38 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3415,5 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями);
- договором про надання фінансового кредиту № 18006-07/2024 від 15 липня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 3), у розмірі 20083,2 грн. (10000,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 6750,0 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3333,2 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями);
- договором № 7988851 про надання споживчого кредиту від 14 червня 2024р. (далі по тексту - кредитний договір 4), у розмірі 10210,4 грн. (2653,72 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4776,68 грн. - сума заборгованості за відсотками; 2780,0 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами).
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 серпня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено кредитний договір 1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10500,0 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,99 % в день.
24 грудня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 1.
19 вересня 2024р. між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір 2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 4600,0 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,99 % в день.
24 грудня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 2.
15 липня 2024р. між відповідачкою та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір 3, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10000,0 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день.
22 січня 2025р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 22012025, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 3.
14 червня 2024р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір 4, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 3000,0 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день.
15 травня 2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено договір факторингу № 15052025, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 4.
Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами 1-4 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1-4, і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
04 березня 2026р. на адреса суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначивши, що розрахунок заборгованості за кредитними договорами здійснено невірно, при цьому звертала увагу суду, що в силу положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вона, як член сім`ї військовослужбовця звільнена від сплати відсотків за користування кредитами, та штрафних санкцій.
Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась.
До судового засідання сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник проти позову заперечили, з підстав, наведених у відзиві на позов, при цьому представник відповідачки зазначала, що оскільки стороною відповідача, як боржником частково сплачувались суми заборгованості за кредитними договорами 1-4, і частина цих сум була зарахована кредитором в рахунок погашення зобов`язань зі сплати відсотків за користування кредитами, а враховуючи те, що відповідачка звільнена від сплати відсотків, то вказані платежі повинні бути зараховані судом, в погашення заборгованості за сумами тіла кредитів.
Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 26 серпня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10500,0 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,99 % в день.
24 грудня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 1.
19 вересня 2024р. між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір 2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 4600,0 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,99 % в день.
24 грудня 2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 2.
15 липня 2024р. між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено кредитний договір 3, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10000,0 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день.
22 січня 2025р. між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем було укладено договір факторингу № 22012025, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору (позивачу) за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 3.
14 червня 2024р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 4, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 3000,0 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день.
15 травня 2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено договір факторингу № 15052025, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу, як новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 4.
Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положеннями ст. 1049 згаданого Кодексу визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачrf свої зобов`язання за кредитними договорами 1-4 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1-4, і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами 1-4.
Згідно ст. ст. 4, 12, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19.
В судовому засіданні сторона відповідача визнала факт укладення кредитних договорів 1-4, та отримання відповідачкою кредитних коштів за кредитними договорами 1-4.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018р. у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018р. № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020р. у справі № 912/1120/16.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: 
- сума заборгованості за кредитним договором 1, у розмірі 20375,25 грн. (10500,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту + 9875,25 грн.);
- сума заборгованості за кредитним договором 2, у розмірі 9017,38 грн. (4600,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту + 4417,38 грн. - сума заборгованості за відсотками);
- сума заборгованості за кредитним договором 3, у розмірі 16750,0 грн. (10000,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту + 6750,0 грн. - сума заборгованості за відсотками);
- сума заборгованості за кредитним договором 4, у розмірі 7430,4 грн. (2653,72 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу + 4776,68 грн. - сума заборгованості за відсотками).
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачки за кредитними договорами 1-4 сум штрафних санкцій, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022р. строком на 30 діб.
В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, і на час ухвалення рішення суду по даній цивільній справі воєнний стан продовжує діяти.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачки за кредитними договорами 1-4, сум заборгованості за штрафними санкціями.
Доводи сторони відповідача, що в силу положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вона звільнена від сплати відсотків за користування кредитними коштами за кредитними договорами 1-4, судом оцінюються критично, оскільки зазначена норма Закону, в редакції, яка діяла на час укладення відповідачкою кредитних договорів 1-4, на відповідачку не розповсюджувалась. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,0 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 533, 551, 610, 612, 624, 1054 ЦК України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012р., суд, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ: 35625014, місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договорами про надання фінансових кредитів; за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»:
- суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 25399-08/2024 від 26 серпня 2024р. у розмірі 20375 /двадцять тисяч триста сімдесят п`ять/ грн. 25 коп.;
- суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 18821-09/2024 від 19 вересня 2024р. у розмірі 9017 /дев`ять тисяч сімнадцять/ грн. 38 коп.;
- суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 18006-07/2024 від 15 липня 2024р. у розмірі 16750,0 /шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят/ грн.; 
- суму заборгованості за договором № 7988851 про надання споживчого кредиту від 14 червня 2024р. у розмірі 7430 /сім тисяч чотириста тридцять/ грн. 40 коп.; 
- судовий збір у розмірі 3028,0 /три тисячі двадцять вісім/ грн. 
В решті позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 15 червня 2026р.

Суддя: