Справа № 346/1497/26 
Провадження № 1-кп/346/578/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року    м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12026091180000151 від 03.03.2026 р. відносно:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхня Визниця, Мукачівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, не одруженого, має на утримані неповнолітню дитину, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-22.05.2023 вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі,
- 02.08.2024 вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області за ст.185 ч.3, ст.185 ч.4, ст 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі
-26.09.2024 вироком Тячівського районного суду Закарпатської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія №41»,
-23.02.2026 року вироком Хустського районного суду Закарпатської області за ст.185 ч.3, ст.70 ч.4 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, для відбування покарання 12.02.2024 прибув до Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)», що за адресою: вул. Привокзальна, 30, с. Товмачик Коломийського району. 12.12.2024 року йому роз`яснено обов`язки, передбачені законодавством для засуджених до покарання у виді позбавлення волі та попереджено про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, яка передбачена ст. 391 КК України. 
За час перебування в установі виконання покарань засуджений ОСОБА_4 вчиняв злісні порушення встановленого порядку відбування покарання, тому був взятий на профілактичний облік як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання у виді позбавлення волі. 
Через безуспішне застосування інших заходів впливу, на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду від 05 лютого 2026 року, до засудженого ОСОБА_4 за порушення вимог режиму відбування покарання, застосовано стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу на строк 2 місяці. 
На виконання ухвали Коломийського міськрайонного суду від 05 лютого 2026 засуджений ОСОБА_4 23 лютого 2026 року був поміщений до приміщення камерного типу ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».
Однак, будучи підданим протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу та попередженим про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань та іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та в черговий раз вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що полягало в наступному:
Згідно статті 9 Кримінального виконавчого кодексу України:
1. Засуджені зобов`язані:
- виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених;
- виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
2. Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Відповідно частини 3 статті 107 Кримінального виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані:
- дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами;
- виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.
Згідно статті 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.
Крім того, частиною 3 додатку 20 вищенаведених Правил встановлено обов`язки чергового камери:
1) під час входу до камери представників адміністрації установи виконання покарань та осіб, яких вони супроводжують, доповідати про чисельність засуджених, які утримуються в камері;
2) стежити за збереженням камерного інвентарю, обладнання та іншого майна;
3) одержувати для засуджених посуд і здавати його;
4) стежити за чистотою в камері;
5) здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - двориків для прогулянок;
6) мити бачок для питної води.
Засуджений ОСОБА_4 , всупереч вищенаведеним вимогам ст. ст. 9, 107 КВК України та статті 2 розділу ІІ, частини 3 додатку 20 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, 02 березня 2026 року близько 11 годин 05 хвилин, будучи згідно графіку чергування засудженими, які утримуються в камері ПКТ № 11 - на березень 2026 року, черговим по камері, під час проведення по камерної перевірки наявності засуджених у приміщеннях ПКТ ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» адміністрацією установи, а саме: виконуючим обов`язки начальника установи полковником внутрішньої служби ОСОБА_5 , начальником ВНіБ капітана внутрішньої служби ОСОБА_6 , заступником чергового помічником начальника установи старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_7 , заступником чергового помічником начальника установи СМРБ прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_8 , черговим помічником начальника установи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 оперуповноваженим оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_10 , не приступив до виконання свого обов`язку як чергового по камері доповідати про чисельність засуджених, які утримуються в камері під час входу до камери представників адміністрації установи виконання покарань та осіб, яких вони супроводжують та здійснити прибирання камери. На неодноразову висловлену законну вимогу виконуючого обов`язки начальника установи приступити до виконання свого обов`язку та повторного попередження про можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що передбачено ст. 391 КК України, засуджений ОСОБА_4 , у категоричній необґрунтованій формі відмовився від виконання своїх обов`язків, хоча був зобов`язаний і мав можливість їх виконати. 
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, заявив, що фактичні обставини справи не оспорює, його позиція є добровільною, вважає недоцільним дослідження доказів у справі. При цьому показав, що з 2023 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Коломийська виправна колонія №41» . За порушення вимог режиму відбування покарання в лютому 2026 року поміщався до приміщення камерного типу. В березні 2026 року, точну дату не пам`ятає, під час перевірки він відмовився виконувати обов`язки чергового по камері, відмовився здійснити прибирання камери, вважаючи що немає потреби. Заявив, що розкаюється щиро у вчиненому, усвідомлює наслідки, просив не карати його суворо.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.
В діях обвинуваченого наявний склад інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст..66 КК України встановлено щире каяття. 
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст..67 КК України судом не встановлені.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2021 року в справі № 325/1421/18 зазначено, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст..12 КК України є нетяжким злочином, характер діянь і спосіб їх вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність кваліфікуючих ознак та кількість епізодів. 
Суд також враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, негативно характеризується за місцем відбування покарання, де за період з 28.04.2023 по 03.03.2026 на нього накладено 69 стягнень та відсутні заохочення, його молодий вік, сімейний стан (не одружений, має на утримання неповнолітнього сина- ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), задовільний стан здоров`я, не працює та доходів не має, дане кримінальне правопорушення вчинив під час відбування покарання за попереднім вироком. При цьому суд враховує, що обвинувачений визнав свою вину в інкримінованому злочині та розуміє необхідність покарання, щиро розкаявся, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку прокурора щодо виду та розміру призначеного покарання обвинуваченому і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції ст.391 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.
У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Судом встановлено, що дане кримінальне провадження ОСОБА_4 вчинив 02.03.2026 року під час відбуття покарання, призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 23.02.2026 року за ст.185 ч.3, ст.70 ч.4 КК України з урахуванням вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024 р., за яким він засуджений до 5 років 4 місяців позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили 27.03.2026 року. 
Невідбута частина покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 23.02.2026 року на час ухвалення даного вироку становить 1 рік 4 місяці 23 дні.
Тому суд, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків із застосуванням ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 23.02.2026 року до покарання за даним вироком.
Долю речових доказів в кримінальному провадженні вирішити відповідно до вимог ст..100 КПК України, а саме компакт-диск із відеозаписом за 02.03.2026 з нагрудного відеореєстратора слід залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.368,370, 374 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (однин) рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 23.02.2026 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 (сім) мсяців.
Початок відбування строку покарання обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 23.06.2026 року.
Речові докази: компакт-диск із відеозаписом за 02.03.2026 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копії вироку вручити сторонам під розписку негайно.

Суддя: 	ОСОБА_1