Справа № 367/5973/18
Провадження №2/367/2356/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

04 травня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Шестопалової Я.В.,
при секретарі Пронченко О.С.,
за участі
представника позивача Васюка М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння,-
в с т а н о в и в :
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», в інтересах якого діє представник Васюк М.М., звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування позову зазначено, що 27.05.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» отримало державний акт Серія ЯИ №270393 на земельну ділянку площею 4,3864 га з кадастровим номером: 3210946200:01:034:0081. 19.01.2011 позивач отримав дозвіл ДАБІ №15/11 на виконання будівельних робіт з об?єктами соціально-побутового призначення та багатоповерховим паркінгом по  АДРЕСА_1 . 14.09.2011 ТОВ «Аверс-Сіті» звернулось з актом №870 готовності об?єкта до експлуатації (житлового будинку  АДРЕСА_2 з вбудованими приміщеннями) про видачу сертифікату відповідності закінченого будівництва до ДАБІ. 16.09.2011 житловий будинок   АДРЕСА_3 сть був введений в експлуатацію. 22.09.2011 виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення №270, згідно з яким було надано дозвіл на оформлення свідоцтв про право власності на об?єкти нерухомого майна (на всі квартири, зокрема і кв.    АДРЕСА_4 на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія КС №16411043016 від 16.09.2011. У зв?язку із введеннямв експлуатацію корпусу 1 житлового будинку  АДРЕСА_1 та на підставі рішення Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 від 22.09.2011 ТОВ «Аверс-Сіті» набуло право на оформлення за собою права власності на житлові квартири та нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою:  АДРЕСА_5 в тому числі і на квартиру  АДРЕСА_6 . 07.05.2018 позивач дізнався з інформаційної довідки № 123052961 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що квартира   АДРЕСА_7  знаходиться на праві власності у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ксійовича. Виходячи з вищевказаної інформаційної довідки, 28.03.2017 ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на квартиру на підставі: Договору купівлі-продажу майнових прав №C394 від 16.04.2010, який укладений між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_6 , 2) акту приймання-передачі майнових прав №б/н від 29.12.2011, 3) довідки ТОВ «Аверс-Сіті» №29/12/2010 від 29.12.2010. 05.05.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу №417 щодо квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук Інною Василівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35072144, власником квартири стала ОСОБА_5  06.09.2017 між ОСОБА_7 та  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу №4638 щодо квартири, посвідчений приватним нотаріусомКиївськогоміського нотаріального округу Халявкою Наталією Миколаївною, індексний номер рішення: 36931588, власниками квартири стали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4  ТОВ «Аверс-Сіті» не укладало Договір купівлі-продажу майнових прав №C394 від 16.04.2010 і акт приймання-передачі майнових прав від 29.12.2011 з ОСОБА_1 , довідку ТОВ «Аверс-Сіті» №29/12/2010 від 29.10.2010 не видавало. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу майнових прав №C394 від 16.04.2010, акт приймання-передачі майнових прав від 29.12.2011 підписані не уповноваженою особою у зв?язку з чим останні суперечать ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки в такої особи (підписанта з боку продавця) відсутня цивільна дієздатність та ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки не містить волевиявлення ТОВ «Аверс-Сіті». З огляду на вищевикладене, позивач просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав №C394 від 16.04.2010, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» та ОСОБА_8 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» 1/3 квартири    АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1214125032109; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» 1/3 квартири   АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1214125032109; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» 1/3 квартири   АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1214125032109; судові витрати покласти на відповідачів.
Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 сійовича – адвокат Шепілов О.О. у відзиві та запереченнях, наголошувавна повній безпідставності позову, необхідності застосування наслідків спливу позовної давності та на похідному характері арешту, який підлягає скасуванню в разі відмови у позові. Вказував, що позивач упродовж розгляду справи не сформулював стабільної, несуперечливої підстави позову. Увідзиві та запереченнях відповідачі звернули увагу суду на те, що ТОВ «Аверс-Сіті» одночасно стверджує взаємовиключні речі: з одного боку — що товариство взагалі не укладало і не підписувало договір № С394 від 16.04.2010, довідку та акт; з іншого боку — що ці ж документи нібито були підписані, але з перевищенням повноважень. Саме ця внутрішня суперечливість позову є однією з ключових ознак його недоведеності.
У судовому засіданні представник позивача Васюк М.М. позов підтримав та просив його задовольнити.
У судове засідання відповідачі не з`явились. Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 – адвокат Шепілов О.О. направив до суду письмові судові дебати, у яких просив уузадоволенні позову ТОВ «Аверс-Сіті» відмовити повністю, застосувати наслідки спливу строку позовної давності, скасувати арешт з квартиру АДРЕСА_6 , накладений у межах справи № 367/5973/18, всі судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покласти на позивача.
Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату і місце проведення судового засідання. 
Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 244 ЦПК України, повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочин-ства, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 27.05.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» отримало державний акт Серія ЯИ № 270393 на земельну ділянку площею 4,3864 га з кадастровим номером: 3210946200:01:034:0081.
19.01.2011 року Позивач отримав дозвіл ДАБІ №15/11 на виконання будівельних робіт з об?єктами соціально-побутового призначення та багатоповерховим паркінгом по  АДРЕСА_1 .
16.09.2011 року житловий будинок   АДРЕСА_3 був введений в експлуатацію. Даний факт підтверджується Сертифікатом відповідності КС №16411043016, який засвідчує відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку з об?єктами соціально-побутового призначення та багатоповерхового паркінгу.
22.09.2011 року виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення №270, згідно з яким було надано дозвіл на оформлення свідоцтв про право власності на об?єкти нерухомого майна (на всі квартири, зокрема і кв.    АДРЕСА_4 на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія КС №16411043016 від 16.09.2011 року.
30.09.2011 року постановою заступника начальника управління ГСУ МВС України Мамки Г.М. від 28.09.2011 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер обтяження 13533841 від 30.09.2011 12:35:12в Реєстрі права власності на нерухоме майно.
29.02.2016 року арешт з квартири АДРЕСА_6 було знято на підставі постанови Генеральної прокуратури України від 17.02.2016 року.
28.03.2017 року ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на підставі наступних документів: Договору купівлі-продажу майнових прав № С394 від 16.04.2010 року, який укладений між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_1 ; акту приймання-передачі майнових прав № б/н від 29.12.2011 року; довідки ТОВ «Аверс-Сіті» № 29/12/2010 від 29.12.2010 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34586865, прийняте приватним нотаріусом Васильківського районного округу Тернюк Єлизаветою Володимирівною.
Наведене вбачається з інформаційної довідки № 123052961 від 07.05.2018року.
З реєстраційної справи щодо квартири АДРЕСА_7 , вбачається що на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 417приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В. 05.05.2017 року, ОСОБА_1 відчужив  ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_9 .
У свою чергу, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 123052961, квартира  АДРЕСА_7 згідно договору купівлі-продажу від 06.09.2017 року за реєстраційним номером 4638 ОСОБА_5 відчужено на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежного, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України).
У той же час відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).
Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
У пунктах 93, 95 постанови від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження 14-8цс21) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Після виконання умов інвестування інвестор набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
У постанові від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження 14-8цс21) Велика Палата Верховного Суду частково відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 червня 2015 року в справі № 367/5136/13-ц (провадження № 6-318цс15), і зазначила, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником (пункт 107).
У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у випадку набуття права власності на новостворене нерухоме майно саме інвестор набуває первинне право власності, на яке раніше не було і не могло бути зареєстроване право власності інших осіб.
Як встановлено судом, що 16.04.2010 року між ТОВ «Аверс-Сіті», як продавцем, і відповідачем ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № С394 на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 .
Будинок, в якому розташована спірна квартира, було введено в експлуатацію 16 вересня 2011 року.
Актприймання-передачі майнових прав № б/н від 29.12.2011 року свідчить, що ОСОБА_1 на виконання умов вказаного договору сплатив повну вартість майнових прав.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним
За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд вважає за доцільне звернути увагу, що одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Ефективний захист прав особи має бути спрямованим на відновлення справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ТОВ «Аверс-Сіті» продало  ОСОБА_1 майнові права на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 16.04.2010 року. Зобов`язання по оплаті майнових прав за вказаним договором були виконані  ОСОБА_1 у повному обсязі
Майнові права інвестора у випадку виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.
З огляду на принцип дійсності правочину суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу майнових прав від 16.04.2010 року № С394 і акт приймання-передачі майнових прав від 18.12.2011 року з ОСОБА_1 не укладався, а довідку ТОВ «Аверс-Сіті» від 29.12.2011 року не видавало.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним.
Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) зазначено, що «за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею».
Саме такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15).
Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).
При цьому Велика Палата Верховного Суду також зазначала, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення (постанова від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц).
У постанові Великої Палати від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 конкретизовані аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 16 вересня 2015 року в справі № 6-1193цс15 та висновки, викладені у постанові Великої Палати від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц.
Означена конкретизація полягала, зокрема, у тому, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінились чи припинились на підставі відповідного рішення.
Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, яким чином спірне майно вибуло з володіння позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.
Отже, вимога ТОВ «Аверс-Сіті» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування спірної квартири є безпідставною, оскільки позивач продав майнові права на квартиру  ОСОБА_1 та у повному обсязі отримав вартість майнових прав на цю квартиру. Дефектів правочину позивачем не доведено.
Вказані обставини свідчать про відсутність правомірних підстав для виникнення у ТОВ «Аверс-Сіті» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , а отже і відсутність підстав для захисту такого права шляхом витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які добросовісно придбалиїї на підставі договору купівлі-продажу.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 367/6205/19 (провадження № 61-10639св23)
Подібні висновки висловленіу постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 367/4089/14-ц (провадження № 61-5343св21).
Суд зазначає, що факт неподання відповідачем  ОСОБА_1 до суду оригіналів документів (неповідомлення про причини неподання) не має наслідком визнання обставин щодо недійсності оспорюваного позивачем договору, які підлягають доведенню позивачем на загальних підставах і є предметом спору.
Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з презумпції правомірності правочину.
Водночас представником відповідачів ОСОБА_9 було заявлено про застосування строків позовної давності.
При цьому суд зазначає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає розгляду, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, лише в разі обґрунтованості позовних вимог.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 372/1036/15-ц від 07 листопада 2018 року.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на позивача.
Крім того, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 жовтня 2018 року накладеноарешт на об`єкт нерухомого майна: 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1214125032109 та забороненоїї відчуження - до розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Відповідно до роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Підставою до скасування є зміна умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову скасовуються судом який їх застосовував, якщо відпали підстави з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. 
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що арешт на об`єкт нерухомого майна: 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1214125032109 та забороненаїї відчуження, накладена ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 жовтня 2018 року по справі № 367/5973/18 підлягає скасуванню.
На підставі ст. 2, 5, 10, 13, 15, 16, 328, 330, 331, 334, 387, 388, 392 ЦК України, керуючись ст. 4, 10, 76-82, 141, 247, 256, 261, 263-265, 267, 268, 273, 281-282, 354 ЦПК України, суд, 
в и р і ш и в :
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Коцюбинської селищної ради про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі.
Скасувати арешт на об`єкт нерухомого майна: 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1214125032109 та заборону її відчуження, накладену ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 жовтня 2018 року по справі № 367/5973/18.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Я.В. Шестопалова