ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1824/26 Справа № 214/77/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Федосова М.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 20.12.2025 року о 20 год 23 хв у м. Кривому Розі на вул. Філатова, 26, керував транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням координації рухів, порушенням мови, від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.
На зазначену постанову захисник адвокат Федосов М.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що на відеозаписі працівників поліції, який є єдиним доказом у справі, не зафіксовано рух автомобіля Renault саме під керуванням ОСОБА_1 , отже недоведеність факту керування виключає в діях останнього наявність об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення та не робить його суб`єктом цього правопорушення.
Зауважує, що матеріали справи не містять даних про законність зупинки транспортного засобу, що позбавляло можливості зобов`язувати ОСОБА_1 вчиняти певні дії, у тому числі проходити медичний огляд на встановлення стану сп`яніння.
Наголошує, що інспектором поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 , усупереч чітко визначеному порядку, після того як ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не було запропоновано пройти огляд у спеціалізованому медичному закладі. Отже, відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП такий огляд є недійсним.
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Федосов М.М. у засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи. На адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Федосова М.М.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачених процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Федосова М.М. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто в даному випадку доказуванню підлягають факт керування транспортним засобом, факт виявлення у водія ознак сп`яніння, що слугує підставою для висунення вимоги про проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, та факт відмови від проходження такого огляду.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 546342 від 20.12.2025 року, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленні до КП «КБЛПД» ДОР від 20.12.2025 року, рапорті командира взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 ППП у місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції А. Лебедєва, додатковій інформації інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 ППП у місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції О. Кривоноса та відеозаписі.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться у закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п. п. 6, 7 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Аналізуючи вказані вимоги закону, апеляційний суд зазначає, що під час виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння поліцейський висуває вимогу про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, що є обов`язковою складовою процедури огляду на стан сп`яніння, і лише у разі відмови водія від проходження такого огляду або незгоди з його результатами поліцейський висуває вимогу про проходження огляду у закладі охорони здоров`я. У разі погодження водія пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний провести такий огляд.
Проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія, невиконання якого є порушенням вимог ПДР України та тягне за собою адміністративну відповідальність.
Як вбачається з відеозапису, який є додатком до протоколу, після виявлення та оголошення водієві ознак алкогольного сп`яніння поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та запропонував обрати трубку для його проведення, одночасно зауваживши, що за відмову від проходження огляду передбачена адміністративна відповідальність. У подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд за допомогою газоаналізатора «Драгер», однак, не пройшовши його, відмовився, на що поліцейський наголосив, що така відмова автоматично утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Надалі поліцейський декілька разів запитував, чи погоджується ОСОБА_1 пройти огляд, та наголошував, що у них наявний газоаналізатор «Драгер». Поведінку ОСОБА_1 поліцейський сприйняв як відмову від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, на що останній не заперечив, унаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд наголошує, що проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія, а інспектор поліції висуває відповідну вимогу, тобто безальтернативну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому алгоритм дій повинен відповідати вимогам КУпАП та зазначеної Інструкції.
Однак у даному випадку інспектор поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та, всупереч вищенаведеним вимогам закону, після констатації відмови водія від проходження такого огляду не висунув вимогу про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
За наявності відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції зобов`язані висунути вимогу про проходження огляду у закладі охорони здоров`я.
Отже, через недотримання повного порядку проведення процедури огляду інспектором поліції ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист шляхом проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а щонайменше бути обізнаним про таке право та скористатися ним на власний розсуд.
Враховуючи викладене, не можна поза розумним сумнівом стверджувати, що водій ОСОБА_1 за власним переконанням та бажанням відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому неодноразове пропонування пройти огляд за допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу не може беззаперечно свідчити про дотримання процедури проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки водій не був обізнаний про іншу можливість проходження огляду у закладі охорони здоров`я через відсутність відповідної пропозиції з боку працівника поліції.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що за відсутності належних доказів беззаперечної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у повному обсязі, тобто як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеною.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
За наведених обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням працівниками поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.
Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чіткими та узгодженими між собою, тобто такими, що не залишають місця для розумних сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», а таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на орган, який здійснює провадження у справі про адміністративне правопорушення. Водночас особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Федосова М.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА