Єдиний унікальний номер 205/14853/25
Номер провадження 2/205/481/26

Справа № 205/14853/25
Провадження № 2/205/481/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого – судді Федотової В.М.,
при секретарі – Волошенко Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року представник позивача – адвокат Патика А.В. звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСББ «Парус 1ВГД» є юридичною особою, створеною власниками квартир з метою ефективного утримання та використання неподільного та загального майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» ДМР № 2027 від 26.02.2025 року, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , містяться відомості про права спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно інформації, наданої головою ОСББ «Парус 1ВГД», ОСОБА_3 померла. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є власницею 1/6 квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме розділу обтяження, на 1/6 та 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2 , накладено арешт. Таким чином, відповідачі є співвласниками квартири у будинку, у якому створено ОСББ «Парус 1ВГД», а тому зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення ними таких дій звернутися до суду про стягнення нарахованих платежів по цим витратам. В порушення вимог Закону та Статуту, відповідачами не виконується обов`язок щодо сплати внесків у розмірі, затвердженому загальними зборами. Так, за період з вересня 2020 року по серпень 2025 року перед ОСББ виникла заборгованість у розмірі 13 088,95 грн. Зважаючи на не виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати внесків та обов`язкових платежів, позивач нарахував на суму заборгованості інфляційні витрати та 3% річних, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, які складають 1 407,81 грн. та 435,84 грн. відповідно.
Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість по внескам та обов`язковим платежам, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, у розмірі 14 932,60 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.
26.12.2026 року до суду від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву у якому вона позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначила, що вона зареєстрована, однак не проживає за даною адресою та послуг від позивача не отримує. Зазначила, що їй належить лише невелика частка у праві власності на вказану квартиру, а тому вимога позивача про солідарне стягнення є безпідставною. Також просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності, а також врахувати, що заявлені позивачем вимоги вже були предметом судового розгляду у справі № 205/392/24, та рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року, зміненим постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.01.2025 року, задоволені частково.
12.01.2026 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про застосування строків позовної давності у якому вона зазначила, що оскільки позивач звернувся до суду із вказаним позовом 30.09.2025 року, то строк позовної давності щодо заявлених до 30.09.2022 року вимог сплив.
12.01.2026 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження по вказаній справі. В обґрунтування клопотання зазначила, що позивачем в позовній заяві заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам за період з вересня 2020 року по серпень 2025 року. Разом з тим заявлені позивачем вимоги по листопад 2023 року вже були предметом судового розгляду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та розглядалися Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 205/392/24, рішенням якого від 03.06.2024 року, зміненим постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.01.2025 року, яка набрала законної сили та не була скасована, задоволені частково. Таким чином, позивач повторно звернувся з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав.
12.01.2026 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про визнання доказів недопустимими. В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що позивачем до позовної заяви долучено лист Начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР від 26.02.2025 року № 2027, адресований Голові правління ОСББ «Парус 1ВГД» Сідоченко І.П., в якому КП «ДМБТІ» ДМР повідомило останньому, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_2 містяться відомості про право спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. В той же час, інша інформація щодо часток у праві власності або інформація за періоди після 2012 року відсутня. На думку відповідача, вказаний лист не відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості доказів, оскільки не містить інформацію щодо її права власності за період заявлених позовних вимог. Окрім того, цей письмовий доказ не відповідає вимогам допустимості доказів, встановлених ст. 78 ЦПК України, оскільки отриманий в протиправний спосіб, з порушенням порядку, встановленого законом. Оскільки інформація, зазначена у вказаному листі стосується відповідача як фізичної особи, а також має статус службової, то вона, відповідно до Закону України «Про інформацію» відноситься до категорії конфіденційної, а отже може поширюватися тільки за наявності згоди відповідача. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 не надавала жодного дозволу чи згоди КП «ДМБТІ» ДМР на поширення конфіденційної інформації щодо неї стороннім особам.
12.01.2026 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення у яких вона надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Також зазначила, оскільки рішенням суду вже було стягнуто з неї заборгованість до листопада 2023 року, то ймовірна сума до стягнення з грудня 2023 року може складати 1 057,98 грн. Однак, у розрахунку заборгованості відображено, що відповідачем у лютому 2025 року було сплачено 3 396 грн., що значно перевищує начебто наявну заборгованість.
10.03.2026 року від представника позивача – адвоката Патики А.В. до суду надійшли письмові пояснення у яких він зазначив, що строки позовної давності, щодо стягнення у судовому порядку з відповідачів заборгованості по внескам співвласників багатоквартирного будинку з вересня 2020 року по серпень 2025 року, не є порушеними, адже вони були зупинені спочатку з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а в подальшому - на період воєнного стану, запровадженого на території України, та були поновлені з 04.09.2025 року. Також зазначив, що відповідачі є співвласниками спірної квартири, а тому є солідарними боржниками перед ОСББ. На думку представника, право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна, а тому відповідачам належить вказана квартира на праві спільної часткової власності, як єдине ціле. У зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна лише інформація про зареєстроване за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину кв. АДРЕСА_3 , ОСББ було змушене звернутися до органу в якого могла бути наявна інформація про право власності на дану квартиру за станом до 31.12.2012 року. Відповідно до довідки від 26.02.2025 року № 2027 КП «ДМБТІ» ДМР, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 містяться відомості про права спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Дана довідка отримується ОСББ, щодо співвласників будинку в якому воно створено, офіційно, а отже є належним та допустимим доказом. Інформація з даної довідки відповідачами не спростована. Щодо клопотання відповідача про закриття провадження по справі зазначив, що ОСББ дійсно зверталося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованоісті по внескам співласників, але в тій справі відповідач не змогла довести, яка ж частка їй належить насправді. ОСОБА_4 , попри наявну інформацію про зареєстроване право власності, продовжує наполягати на своїх 1/6 частини права власності на квартиру. При цьому, відповідач продовжує ігнорувати норми ЦК України щодо солідарного обов`язку співвласників щодо зобов`язань, які виникають зі свого майна. При розгляді справи № 205/392/24 довідка КП «ДМБТІ» ДМР не бралась до уваги і ніким не досліджувалась. Дніпровський апеляційний суд не досліджував дані обставини, а виходив лише з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На думку представника, у справі № 205/392/24 суд невірно застосував до спірних правовідносин норми права.
Представник позивача - адвокат Патика А.В. у судове засідання не з`явився, у поданих письмових поясненнях просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв від нього до суду не надходило.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Таким чином суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення судового засідання, приймаючи наявність процесуальних документів від сторін, порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 06.09.2016 року проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» за адресою: м. Дніпро, ж/м Парус, буд. 1В.
Статут ОСББ «Парус 1ВГД» затверджено 29.05.2016 року рішенням загальних зборів, оформленим протоколом № 1.
Згідно Статуту ОСББ «Парус 1ВГД», об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку для забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Протоколом № 7 загальних зборів співвласників ОСББ «Парус 1ВГД», які відбулись 05.10.2019 року, було затверджено внесок на управління багатоквартирним будинком у розмірі 3,00 грн. з кв.м.; резервний фонд в розмірі 1,00 грн. з кв.м.; внесок за вивезення сміття в розмірі 0,40 грн. з кв.м.; внесок на ТО ліфтів у розмірі 0,85 грн. для поверхів 3-5 будинку 1В.
Протоколом № 9 загальних зборів співвласників ОСББ «Парус 1ВГД», які відбулись 06.03.2021 року, було затверджено внесок на управління багатоквартирним будинком у розмірі 4,00 грн. з кв.м.
Протоколом № 11 загальних зборів співвласників ОСББ «Парус 1ВГД», які відбулись 11.12.2021 року, було затверджено внесок на управління багатоквартирним будинком у розмірі 4,75 грн. з кв.м.; внесок за вивезення сміття в розмірі 0,52 грн. з кв.м.; внесок на ТО ліфтів у розмірі 0,80 грн. для поверхів 3-5 будинку 1В.
Протоколом № 13 загальних зборів співвласників ОСББ «Парус 1ВГД», які відбулись 17.02.2024 року, було затверджено внесок на управління багатоквартирним будинком у розмірі 5,82 грн./кв.м. (квартири 1-8 та 37-44), 6,80 грн./кв.м. (квартири АДРЕСА_4 та 45-72 буд. 1В), 6,72 грн./кв.м. (квартири 9-36 та 45-72 буд. 1 ГД), внесок за вивезення сміття в розмірі 0,52 грн. з кв.м.; внесок на ТО ліфтів.
При цьому, з матеріалів справи не вбачається оскарження чи визнання недійсними рішеннь ОСББ, оформлених протоколами щодо розмірі внесків.
Із копії листа КП «ДМБТІ» ДМР № 2027 від 26.02.2025 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , містяться відомості про права спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_5 . 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме розділу державного реєстру обтяжень, на 1/6 частини та 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_2 , накладено арешт.
Таким чином, суд встановив, що відповідачу ОСОБА_1 належить 1/6 частина, а відповідачу ОСОБА_2 – 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Заборгованість відповідачів по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання за вказаною адресою за період з 30.09.2020 року по 31.08.2025 року становить 13 088,95 грн. , що підтверджується детальним розрахунком заборгованості.
Позивачем також зроблено розрахунок інфляційних втрат за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року, які складають 1 407,81 грн., та 3% річних за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 435,84 грн.
Щодо заперечень відповідача ОСОБА_1 проти допустимості як доказу листа КП «ДМБТІ» ДМР № 2027 від 26.02.2025 року, суд зазначає, що позивач діяв у межах повноважень, визначених Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Отримання інформації про право власності на приміщення у будинку необхідне для здійснення статутної діяльності об`єднання та захисту його майнових прав, що відповідає балансу інтересів і положенням Закону України «Про захист персональних даних».
Суд зазначає, що оскільки право власності відповідачів на спірну квартиру в повному обсязі підтверджується наявним у матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дослідження інформації БТІ не впливає на встановлення обставин справи.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд зазначає наступне.
Так, пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Для закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожність сторін спору (ті самі сторони), тотожність предмета позову (ті самі вимоги) та тотожність підстав позову (ті самі обставини, на яких ґрунтуються вимоги).
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року у справі № 205/392/24, зміненим постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.01.2025 року, було стягнуто заборгованість з оплати внесків та обов`язкових платежів виключно з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Парус 1ВГД» за період з січня 2018 року по листопад 2023 року у розмірі 2 543,91 грн., а також інфляційні втрати – 713,75 грн. та 3% річних – 137,78 грн. При ухваленні вказаної постанови, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на частину відповідача ОСОБА_1 у майні, а саме 1/6, і розрахував заборгованість по внескам та обов`язковим платежам з урахуванням її частки.
Натомість у справі, яка розглядається, позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення заборгованості вже з двох відповідачів – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і за абсолютно інший період нарахування, а саме з 30.09.2020 року по 31.08.2025 року.
Оскільки внески співвласників ОСББ є періодичними платежами, новий період нарахування змінює предмет і підстави позову. Крім того, залучення іншого співвласника квартири як співвідповідача для солідарного стягнення змінює суб`єктний склад (сторони) учасників справи.
Враховуючи, що сторони, період нарахування та правові підстави позову (солідарний обов`язок двох осіб) у цій справі та у справі № 205/392/24 не є тотожними, підстави для закриття провадження у справі відсутні, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження по справі.
Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі Закон України «Про ОСББ» ) та Статутом об`єднання.
Законом України «Про ОСББ» передбачено, що основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.
Основною функцією ОСББ є забезпечення реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання, такі функції ОСББ може виконувати шляхом укладення відповідних договорів з компаніями, які надають певний перелік послуг.
Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ОСББ» передбачено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ОСББ» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «ОСББ» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Згідно із ст. 10 Закону України «Про ОСББ» до компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку належить визначення розмірів платежів та внесків членів об`єднання.
На підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про ОСББ» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Зазначеному обов`язку кореспондує право ОСББ вимагати від співвласника своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, передбачене абз. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про ОСББ».
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
У відповідності до частини 6 статті 13 Закону України «Про ОСББ» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 травня 2018 року по справі № 922/3087/17 і залишається незмінною.
Як вбачається з положень ст. 15 Закону України «Про ОСББ» відповідач зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання, виконувати рішення статутних органів Об`єднання, не порушувати інтереси інших співвласників, дотримуватись вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача внески є його зобов`язанням, а за змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У правовій позиції, викладеній у Постановах Верховного Суду від 22.02.2018 року по справі № 910/13182/17 та від 22.02.2018 року по справі № 910/11312/17 Верховний Суд зазначив про те, що при розгляді справ за позовами ОСББ про стягнення заборгованості по сплаті внесків, обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому, витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до окладу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 686/14833/15-ц, особа є власником квартири та споживачем послуг з утримання будинку, які надає ОСББ за тарифами, затвердженими рішеннями загальних зборів об`єднання, а тому відсутність між сторонами договірних зобов`язань не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. 
Положеннями ст.ст. 156, 162 ЖК України передбачено, що власники квартири зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити оплату за комунальні послуги.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).
Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 року у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що вона не проживає у вказаній квартирі суд до уваги не приймає, оскільки відповідних доказів відповідачем не надано. При цьому, відповідачем не заперечується факт її реєстрації у вказаній квартирі та наявність права власності.
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 року по справі № 757/29813/17-ц зазначено, що не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє особу, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ОСББ.
До посилань відповідача ОСОБА_1 на те, що у лютому 2025 року нею було сплачено 3 396 грн. в якості погашення заборгованості перед позивачем, що значно перевищує начебто наявну заборгованість з грудня 2023 року, суд ставиться критично, оскільки судом встановлено, що сплата відповідачем 28.02.2025 року заборгованості у розмірі 3 396 грн. відображена у наданому представником позивача розрахунку та врахована представником позивача при розрахунку загальної суми заборгованості.
Статтею 20 Закону України «Про ОСББ» врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.
Аналогічна правові позиції викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2020 року по справі № 910/6471/18 та постанові Верховного Суду від 11.05.2018 року по справі № 922/3087/17.
Статтею 23 Закону України «Про ОСББ» передбачено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачу ОСОБА_2 належить 1/2 частина спірної квартири, а відповідачу ОСОБА_1 - 1/6 частина.
За таких обставин, на думку суду, обов`язок по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території є частковим і має визначатися пропорційно до часток відповідачів у праві власності, а не у солідарному порядку, як про це зазначав представник позивача.
Дослідивши наданий представником позивача розрахунок заборгованості, суд встановив, що такий розрахунок здійснений на загальну площу всієї квартири в цілому за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року, як для солідарного стягнення, що суперечить вимогам матеріального права, оскільки у даному випадку кожен із відповідачів має самостійний обов`язок перед об`єднанням виключно в межах належної йому частки майна.
Суд зауважує, що у прохальній частині позову представник позивача просив стягнути заборгованість за період з вересня 2020 року по серпень 2025 року, проте розрахунок заборгованості наданий за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині солідарного стягнення боргу є необґрунтованими. У зв`язку з чим, суд здійснює самостійний розподіл суми заборгованості з оплати внесків та обов`язкових платежів відповідно до часток відповідачів у праві власності.
При цьому, суд враховує, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2024 року у справі № 205/392/24, зміненим постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.01.2025 року, із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Парус 1ВГД» було стягнуто заборгованість з оплати внесків та обов`язкових платежів за період з січня 2018 року по листопад 2023 року у розмірі 2 543,91 грн., а також інфляційні втрати – 713,75 грн. та 3% річних – 137,78 грн.
Враховуючи викладене, заборгованість відповідача ОСОБА_1 у вказаній справі має бути розрахована за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року відповідно до її частки у праві власності 1/6, що складає 1 610,43 грн.
В свою чергу, заборгованість відповідача ОСОБА_2 у вказаній справі має бути розрахована за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року відповідно до його частки у праві власності 1/2, що складає 5 739,36 грн.
Окрім того, згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби від17.03.2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.
Відповідно до висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 401/983/23 (провадження № 61-12953св23) предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина перша статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (частина друга статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги»).
Основною функцією ОСББ є забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Таким чином, законодавчо встановлені обмеження з приводу не застосування 3% річних та інфляції на застосовуються до внесків та обов`язкових платежів ОСББ, оскільки не є житлово-комунальними послугами у розумінні матеріального законодавства.
Стороною позивача зроблено розрахунок інфляційних втрат за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року, які складають 1 407,81 грн., а також 3% річних за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 435,84 грн.
Разом з тим, враховуючи, що суд дійшов висновку про стягнення із відповідачів заборгованості по внескам та платежам відповідно до частки у праві власності та за різні періоди, наданий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд до уваги не приймає та здійснює такий розрахунок з урахуванням встановлених обставин.
Відповідно, із відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 315,23 грн. та 3% річних за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 84,58 грн.
Тоді як із відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 1 704,35 грн. та 3% річних за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 502,85 грн.
Щодо клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Згідно частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року, прийнятій по справі № 911/3681/17).
У постанові від 17.04.2018 року (справа № 200/11343/14-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України що до продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Законом України від 15.03.2022 року (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введений воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 року № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Станом на 30.09.2025 року (звернення до суду з позовом) воєнний стан на території України діяв і продовжує діяти на час розгляду справи в суді, а тому позивачем дотримано позовну давність при зверненні до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 року у справі № 209/3103/21 зазначив, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності».
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача  ОСОБА_1  на користь ОСББ «Парус 1ВГД» заборгованості по внескам та платежам співвласників пропорційно її частки у майні 1/6 за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 1 610,43 грн., а також інфляційні втрати за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 315,23 грн. та 3% річних за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 84,58 грн. Із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСББ «Парус 1ВГД» суд стягує заборгованість по внескам та платежам співвласників пропорційно його частки у майні 1/2 за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 5 739,36 грн., а також інфляційні втрати за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 1 704,35 грн. та 3% річних за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 502,85 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне
Представник позивача просив суд покласти на відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).
Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги, стороною позивача було надано до суду: ордер на надання правничої допомоги ОСББ «Парус 1ВГД» адвокатом Патика А.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання професійної правничої допомоги № 02 від 22.09.2025 року, попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, відповідно якого загальна сума понесених витрат на професійну правничу допомогу складає 4 000 грн. та платіжну інструкцію за проф. допомогу по Договору № 02 від 22.09.2025 року на суму 4 000 грн.
Відповідно до пунктів 3.1 договору про надання професійної правничої допомоги № 02 від 22.09.2025 року, сторони погодили, що вартість послуг за складання та подачу позовної заяви щодо стягнення заборгованості зі сплати внесків та обов`язкових платежів співвласників складає 4 000 грн.
Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення із відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу, а також судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних, а саме: 
- витрати на правову допомогу відповідача ОСОБА_1 складають 431,39 грн. (1 610,43 грн. * 4 000 грн. / 14 932,60 грн.), судовий збір – 326,56 грн. (1 610,43 грн. * 3 028 грн. / 14 932,60 грн.).
- витрати на правову допомогу відповідача ОСОБА_2 складають 1 537,38 грн. (5 739,26 грн. * 4 000 грн. / 14 932,60 грн.), судовий збір – 1 163,79 грн. (5 739,26 грн. * 3 028 грн. / 14 932,60 грн.).
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про ОСББ», ст.ст. 15, 16, 319, 322, 360, 509, 526, 530, 610 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам – задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» (ЄДРПОУ: 40810417, місцезнаходження: м. Дніпро, ж/м Парус, буд. 1-В) заборгованість по внескам та платежам співвласників пропорційно частки у майні 1/6 за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 1 610,43 грн. (одна тисяча шістсот десять) гривень 43 копійки, а також інфляційні втрати за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 315,23 грн. та 3% річних за період з 01.12.2023 року по 31.08.2025 року у розмірі 84,58 грн.
Стягнути із  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» (ЄДРПОУ: 40810417, місцезнаходження: м. Дніпро, ж/м Парус, буд. 1-В) заборгованість по внескам та платежам співвласників пропорційно частки у майні 1/2 за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 5 739,36 грн. (п`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 36 копійок, а також інфляційні втрати за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 1 704,35 грн. та 3% річних за період з 30.09.2022 року по 31.08.2025 року у розмірі 502,85 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог – відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» (ЄДРПОУ: 40810417, місцезнаходження: м. Дніпро, ж/м Парус, буд. 1-В) судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 326,56 грн. (триста двадцять шість) гривень 56 копійок, та витрати на правову допомогу у розмірі 431,39 грн. (чотириста тридцять одна) гривня 39 копійок.
Стягнути із  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД» (ЄДРПОУ: 40810417, місцезнаходження: м. Дніпро, ж/м Парус, буд. 1-В) судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір у розмірі 1 163,79 грн. (одна тисяча сто шістдесят три) гривні 79 копійок, та витрати на правову допомогу у розмірі 1 537,38 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять сім) гривень 38 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:
позивач – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парус 1ВГД», код ЄДРПОУ: 40810417, місцезнаходження: м. Дніпро, ж/м Парус, буд. 1-В;
відповідач –  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .
Повний текст рішення складено 12 червня 2026 року.

Суддя: Федотова В.М.