ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 червня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/439/26 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пляцко У.М., 
розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна», м. Дніпро 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс-Фарма», м. Мукачево Закарпатської області 
про стягнення 637 274,41 грн

секретар судового засідання Дубик Д.С.
учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс-Фарма» 626 776,12 грн заборгованості за поставлений товар та 10 498,29 грн 30% річних з підстав невиконання відповідачем умов договору поставки №ЛЗ/МВ/70/УЖ від 28 березня 2024 року. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/439/26 визначено головуючого суддю Пляцко У.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу, встановив сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи та клопотань з процесуальних питань.
Крім того, вказаною ухвалою про відкриття провадження у справі суд, у порядку абз. 3 ч. 7 ст. 42 ГПК України, звернув увагу відповідача на його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет на виконання вимог частини шостої статті 6 ГПК України, а також на приписи ч. 10 ст. 165 ГПК України, відповідно до яких суд має право вирішити справу за наявними матеріалами також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.04.2026, яка надіслана судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження відповідача (89600, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, місто Мукачево, вул. Духновича Олександра, будинок 24, квартира 3) повернута без вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «Едельвейс-Фарма» із зазначенням причини невручення «Адресат відсутній», що підтверджується довідкою Укрпошти та вбачається з відомостей з вебсайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого відправлення за трек-номером R067158504577.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, зокрема, містяться висновки, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 ГПК України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Частиною 11 статті 242 ГПК України визначено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 81, 82, 83, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. (схожа правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 01.04.2025 у справі №908/1766/24).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд даної справи в суді, мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, докази, які мають значення для розгляду справи по суті.
Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості після звернення позивача до суду. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів сплати заявленої до стягнення суми суду не надав, у зв`язку з чим суд вирішує спір за наявними у справі матеріалами.
Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № ЛЗ/МВ/70/УЖ від 28.03.2024.
Позивач зазначає, що між ТОВ «Долфі-Україна» та ТОВ «Едельвейс-Фарма» укладено договір поставки, відповідно до якого позивач зобов`язався поставляти лікарські засоби, продовольчі та непродовольчі товари, а відповідач — приймати та оплачувати поставлений товар. Первісно договором передбачалася оплата товару протягом 30 календарних днів з моменту його отримання, а додатковою угодою від 16.10.2025 строк оплати було змінено на 45 календарних днів з моменту отримання товару. 
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 004 845,02 грн, що підтверджується видатковими накладними. Водночас відповідач здійснив оплату лише на суму 3 283 932,77 грн. 
Позивач зазначає, що частина поставок на суму 94 136,13 грн не була включена до розрахунку заборгованості, оскільки строк їх оплати станом на дату звернення до суду ще не настав. З урахуванням цього сума простроченої заборгованості відповідача за поставлений товар становить 626 776,12 грн. 
Крім того, посилаючись на пункт 5.5 договору та статтю 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 30 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 10 498,29 грн. 
У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача 637 274,41 грн, з яких 626 776,12 грн основного боргу та 10 498,29 грн 30 % річних, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 

Заперечення (відзив) відповідача.
Відзив на позов відповідачем не подано.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
28 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едельвейс-Фарма» (покупець) укладено договір поставки №ЛЗ/МВ/70/УЖ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставляти покупцю лікарські засоби, продовольчі та непродовольчі товари, а покупець — приймати поставлений товар та здійснювати його оплату.
Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2024 року. Сторони дійшли згоди, без укладання будь-яких додаткових угод, вважати даний Договір пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо будь-яка із Сторін за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення строку дії Договору, письмово не повідомить іншу Сторону про його припинення (п 7.1. Договору поставки №ЛЗ/МВ/70/УЖ). 
16 жовтня 2025 року сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки, якою внесено зміни до пункту 4.3 договору та встановлено обов`язок покупця здійснювати оплату вартості кожної партії товару протягом 45 календарних днів з моменту її отримання згідно з відповідною видатковою накладною. 
На виконання умов Договору, за твердженням позивача, ТОВ «Долфі-Україна» здійснило поставку ТОВ «Едельвейс-Фарма» товару на загальну суму 4 004 845,02 грн, а відповідач частково виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, сплативши 3 283 932,77 грн. 
Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними: №ДУ00365777 від 02.03.2026 на суму 2 009,92 грн, №ДУ00365776 від 02.03.2026 на суму 14 827,26 грн, №ДУ00365239 від 02.03.2026 на суму 858,64 грн, №ДУ00365238 від 02.03.2026 на суму 16 881,68 грн, №ДУ00359448 від 02.03.2026 на суму 2 974,33 грн, №ДУ00359447 від 02.03.2026 на суму 19 245,04 грн, №ДУ00359446 від 02.03.2026 на суму 8 345,26 грн, №ДУ00359445 від 02.03.2026 на суму 16 364,05 грн, №ДУ00356101 від 02.03.2026 на суму 2 038,00 грн, №ДУ00356100 від 02.03.2026 на суму 12 686,97 грн, №ДУ00355598 від 02.03.2026 на суму 242,42 грн, №ДУ00351975 від 28.02.2026 на суму 4 969,08 грн, №ДУ00351510 від 27.02.2026 на суму 1 811,66 грн, №ДУ00351207 від 27.02.2026 на суму 4 553,92 грн, №ДУ00347249 від 27.02.2026 на суму 4 194,40 грн, №ДУ00346920 від 27.02.2026 на суму 4 568,79 грн, №ДУ00346559 від 27.02.2026 на суму 6 313,86 грн, №ДУ00346558 від 27.02.2026 на суму 27 467,54 грн, №ДУ00346495 від 27.02.2026 на суму 1 499,99 грн, №ДУ00344292 від 27.02.2026 на суму 2 145,60 грн, №ДУ00344291 від 27.02.2026 на суму 4 194,40 грн, №ДУ00292850 від 19.02.2026 на суму 4 577,56 грн, №ДУ00292849 від 19.02.2026 на суму 24 557,94 грн, №ДУ00292842 від 19.02.2026 на суму 4 283,80 грн, №ДУ00292841 від 19.02.2026 на суму 25 279,84 грн, №ДУ00277662 від 17.02.2026 на суму 1 345,20 грн, №ДУ00277661 від 17.02.2026 на суму 9 606,77 грн, №ДУ00277657 від 17.02.2026 на суму 1 776,00 грн, №ДУ00277656 від 17.02.2026 на суму 8 955,08 грн, №ДУ00277644 від 17.02.2026 на суму 12 390,81 грн, №ДУ00277643 від 17.02.2026 на суму 71,16 грн, №ДУ00277642 від 17.02.2026 на суму 2 296,68 грн, №ДУ00277633 від 17.02.2026 на суму 7 934,61 грн, №ДУ00277613 від 17.02.2026 на суму 1 786,90 грн, №ДУ00277607 від 17.02.2026 на суму 1 499,99 грн, №ДУ00277398 від 17.02.2026 на суму 96,60 грн, №ДУ00277397 від 17.02.2026 на суму 2 750,80 грн, №ДУ00199821 від 04.02.2026 на суму 4 464,92 грн, №ДУ00199819 від 04.02.2026 на суму 24 001,72 грн, №ДУ00199687 від 04.02.2026 на суму 7 515,32 грн, №ДУ00199686 від 04.02.2026 на суму 21 130,50 грн, №ДУ00199685 від 04.02.2026 на суму 4 700,57 грн, №ДУ00199684 від 04.02.2026 на суму 11 407,56 грн, №ДУ00199679 від 04.02.2026 на суму 5 023,49 грн, №ДУ00199676 від 04.02.2026 на суму 5 887,87 грн, №ДУ00199675 від 04.02.2026 на суму 36 606,41 грн, №ДУ00199674 від 04.02.2026 на суму 5 783,09 грн, №ДУ00199665 від 04.02.2026 на суму 2 778,18 грн, №ДУ00199663 від 04.02.2026 на суму 17 442,21 грн, №ДУ00156578 від 29.01.2026 на суму 1 038,84 грн, №ДУ00156577 від 29.01.2026 на суму 1 061,10 грн, №ДУ00156576 від 29.01.2026 на суму 1 038,84 грн, №ДУ00156575 від 29.01.2026 на суму 1 794,26 грн, №ДУ00156574 від 29.01.2026 на суму 1 427,68 грн, №ДУ00156573 від 29.01.2026 на суму 1 286,44 грн, №ДУ00155907 від 28.01.2026 на суму 541,21 грн, №ДУ00155696 від 28.01.2026 на суму 173,51 грн, №ДУ00155694 від 28.01.2026 на суму 16 027,03 грн, №ДУ00155693 від 28.01.2026 на суму 604,58 грн, №ДУ00155692 від 28.01.2026 на суму 9 770,44 грн, №ДУ00155691 від 28.01.2026 на суму 3 176,09 грн, №ДУ00155690 від 28.01.2026 на суму 7 359,25 грн, №ДУ00155689 від 28.01.2026 на суму 4 521,18 грн, №ДУ00155688 від 28.01.2026 на суму 19 099,33 грн, №ДУ00155024 від 28.01.2026 на суму 8 328,85 грн, №ДУ00155023 від 28.01.2026 на суму 11 837,13 грн, №ДУ00155021 від 28.01.2026 на суму 486,56 грн, №ДУ00155020 від 28.01.2026 на суму 9 139,37 грн, №ДУ00155014 від 28.01.2026 на суму 1 786,42 грн, №ДУ00155013 від 28.01.2026 на суму 6 317,98 грн, №ДУ00154973 від 28.01.2026 на суму 483,43 грн, №ДУ00148949 від 27.01.2026 на суму 5 028,53 грн, №ДУ00148948 від 27.01.2026 на суму 23 303,31 грн, №ДУ00148947 від 27.01.2026 на суму 5 881,13 грн, №ДУ00148946 від 27.01.2026 на суму 18 236,62 грн, №ДУ00148945 від 27.01.2026 на суму 4 955,36 грн, №ДУ00148944 від 27.01.2026 на суму 46 385,62 грн, №ДУ00148847 від 27.01.2026 на суму 746,74 грн та №ДУ00127909 від 23.01.2026 на суму 1 000,00 грн, з якої, як вказує позивач в позовній заяві, неоплаченою залишилась сума 205,10 грн; загальна сума основної заборгованості за вказаними накладними становить 626 776,12 грн.
За твердженням позивача, загальна сума поставленого товару становить 4 004 845,02 грн, з яких відповідачем оплачено 3 283 932,77 грн. Таким чином, неоплаченою залишилася сума 720 912,25 грн. Разом з тим, поставки на суму 94 136,13 грн станом на дату звернення до суду не були простроченими, у зв`язку з чим до стягнення заявлено лише прострочену заборгованість у розмірі 626 776,12 грн.
Таким чином, згідно з наданим позивачем розрахунком, який міститься в матеріалах справи, станом на дату звернення до суду заборгованість за поставлений товар, строк оплати якого настав відповідно до умов договору та додаткової угоди до нього, становить 626 776,12 грн. Позивачем також здійснено нарахування 30 % річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 10 498,29 грн відповідно до пункту 5.5 договору. 
Отже, за вказаних обставин та доказів позивач підтвердив наявність договірних відносин з відповідачем щодо поставки товару, факт поставки та прийняття його відповідачем, а також суму за поставлений товар.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Щодо спірних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першої статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибір контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що цей правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За умовами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем в порушення умов Договору та ч.1 ст. 530 ЦК України не було здійснено повного розрахунку з позивачем за поставлений товар у визначені строки.
Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача суми 626 776,12 грн вартості поставленого та не оплаченого товару.
За встановленими у справі обставинами, на виконання умов Договору поставки № ЛЗ/МВ/70/УЖ від 28.03.2024 позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними: №ДУ00365777 від 02.03.2026 на суму 2 009,92 грн, №ДУ00365776 від 02.03.2026 на суму 14 827,26 грн, №ДУ00365239 від 02.03.2026 на суму 858,64 грн, №ДУ00365238 від 02.03.2026 на суму 16 881,68 грн, №ДУ00359448 від 02.03.2026 на суму 2 974,33 грн, №ДУ00359447 від 02.03.2026 на суму 19 245,04 грн, №ДУ00359446 від 02.03.2026 на суму 8 345,26 грн, №ДУ00359445 від 02.03.2026 на суму 16 364,05 грн, №ДУ00356101 від 02.03.2026 на суму 2 038,00 грн, №ДУ00356100 від 02.03.2026 на суму 12 686,97 грн, №ДУ00355598 від 02.03.2026 на суму 242,42 грн, №ДУ00351975 від 28.02.2026 на суму 4 969,08 грн, №ДУ00351510 від 27.02.2026 на суму 1 811,66 грн, №ДУ00351207 від 27.02.2026 на суму 4 553,92 грн, №ДУ00347249 від 27.02.2026 на суму 4 194,40 грн, №ДУ00346920 від 27.02.2026 на суму 4 568,79 грн, №ДУ00346559 від 27.02.2026 на суму 6 313,86 грн, №ДУ00346558 від 27.02.2026 на суму 27 467,54 грн, №ДУ00346495 від 27.02.2026 на суму 1 499,99 грн, №ДУ00344292 від 27.02.2026 на суму 2 145,60 грн, №ДУ00344291 від 27.02.2026 на суму 4 194,40 грн, №ДУ00292850 від 19.02.2026 на суму 4 577,56 грн, №ДУ00292849 від 19.02.2026 на суму 24 557,94 грн, №ДУ00292842 від 19.02.2026 на суму 4 283,80 грн, №ДУ00292841 від 19.02.2026 на суму 25 279,84 грн, №ДУ00277662 від 17.02.2026 на суму 1 345,20 грн, №ДУ00277661 від 17.02.2026 на суму 9 606,77 грн, №ДУ00277657 від 17.02.2026 на суму 1 776,00 грн, №ДУ00277656 від 17.02.2026 на суму 8 955,08 грн, №ДУ00277644 від 17.02.2026 на суму 12 390,81 грн, №ДУ00277643 від 17.02.2026 на суму 71,16 грн, №ДУ00277642 від 17.02.2026 на суму 2 296,68 грн, №ДУ00277633 від 17.02.2026 на суму 7 934,61 грн, №ДУ00277613 від 17.02.2026 на суму 1 786,90 грн, №ДУ00277607 від 17.02.2026 на суму 1 499,99 грн, №ДУ00277398 від 17.02.2026 на суму 96,60 грн, №ДУ00277397 від 17.02.2026 на суму 2 750,80 грн, №ДУ00199821 від 04.02.2026 на суму 4 464,92 грн, №ДУ00199819 від 04.02.2026 на суму 24 001,72 грн, №ДУ00199687 від 04.02.2026 на суму 7 515,32 грн, №ДУ00199686 від 04.02.2026 на суму 21 130,50 грн, №ДУ00199685 від 04.02.2026 на суму 4 700,57 грн, №ДУ00199684 від 04.02.2026 на суму 11 407,56 грн, №ДУ00199679 від 04.02.2026 на суму 5 023,49 грн, №ДУ00199676 від 04.02.2026 на суму 5 887,87 грн, №ДУ00199675 від 04.02.2026 на суму 36 606,41 грн, №ДУ00199674 від 04.02.2026 на суму 5 783,09 грн, №ДУ00199665 від 04.02.2026 на суму 2 778,18 грн, №ДУ00199663 від 04.02.2026 на суму 17 442,21 грн, №ДУ00156578 від 29.01.2026 на суму 1 038,84 грн, №ДУ00156577 від 29.01.2026 на суму 1 061,10 грн, №ДУ00156576 від 29.01.2026 на суму 1 038,84 грн, №ДУ00156575 від 29.01.2026 на суму 1 794,26 грн, №ДУ00156574 від 29.01.2026 на суму 1 427,68 грн, №ДУ00156573 від 29.01.2026 на суму 1 286,44 грн, №ДУ00155907 від 28.01.2026 на суму 541,21 грн, №ДУ00155696 від 28.01.2026 на суму 173,51 грн, №ДУ00155694 від 28.01.2026 на суму 16 027,03 грн, №ДУ00155693 від 28.01.2026 на суму 604,58 грн, №ДУ00155692 від 28.01.2026 на суму 9 770,44 грн, №ДУ00155691 від 28.01.2026 на суму 3 176,09 грн, №ДУ00155690 від 28.01.2026 на суму 7 359,25 грн, №ДУ00155689 від 28.01.2026 на суму 4 521,18 грн, №ДУ00155688 від 28.01.2026 на суму 19 099,33 грн, №ДУ00155024 від 28.01.2026 на суму 8 328,85 грн, №ДУ00155023 від 28.01.2026 на суму 11 837,13 грн, №ДУ00155021 від 28.01.2026 на суму 486,56 грн, №ДУ00155020 від 28.01.2026 на суму 9 139,37 грн, №ДУ00155014 від 28.01.2026 на суму 1 786,42 грн, №ДУ00155013 від 28.01.2026 на суму 6 317,98 грн, №ДУ00154973 від 28.01.2026 на суму 483,43 грн, №ДУ00148949 від 27.01.2026 на суму 5 028,53 грн, №ДУ00148948 від 27.01.2026 на суму 23 303,31 грн, №ДУ00148947 від 27.01.2026 на суму 5 881,13 грн, №ДУ00148946 від 27.01.2026 на суму 18 236,62 грн, №ДУ00148945 від 27.01.2026 на суму 4 955,36 грн, №ДУ00148944 від 27.01.2026 на суму 46 385,62 грн, №ДУ00148847 від 27.01.2026 на суму 746,74 грн та №ДУ00127909 від 23.01.2026 на суму 1 000,00 грн. Матеріали справи свідчать, що загальна сума основної заборгованості за вказаними накладними становить 626 776,12 грн.
Відповідно до умов додаткової угоди від 16.10.2025, Відповідачу надавалася відстрочка платежу на 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту отримання товару. Після прострочення даного періоду почалося прострочення платежу. 
Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором поставки № ЛЗ/МВ/70/УЖ від 28.03.2024, поставивши відповідачу обумовлений цим договором товар на суму 626 776,12 грн, що підтверджується вищевказаними видатковими накладними.
Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати цього товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 626 776,12 грн.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач в процесі розгляду даної справи не спростував зазначені обставини та не надав суду доказів оплати цієї заборгованості, суд за наслідками розгляду справи доходить висновку про задоволення позову в даній частині вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 626 776,12 грн.

Щодо вимог про стягнення 30% річних.
У даному випадку, факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо сплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до п.5.5. Договору, за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати товарів, Покупець сплачує Постачальнику 30% річних від простроченої суми заборгованості.
Як свідчить здійснений позивачем розрахунок, за неналежне виконання умов Договору, відповідачу з урахуванням часткової сплати суми боргу за порушення строків сплати боргу отриманого протягом січня 2026 року – березня 2026 року включно товару по кожній накладній окремо по 17.04.2026 нараховано – 30% річних в розмірі 10 498,29 грн за прострочення оплати від суми видаткових накладних.
Позивач у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань нарахував 30% річних в сумі 10 498,29 грн.
Розрахунок 30% річних судом перевірено та встановлено, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про задоволення позову в зазначеній частині вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 10 498,29 грн 30% річних за вказані вище періоди прострочення оплати.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено до стягнення 24 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 126 ГПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, а також чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Згідно частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за надання правничої допомоги та має бути розумним, враховувати складність справи, кваліфікацію адвоката і витрачений ним час. 
При цьому Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 також звернула увагу, що детальний опис робіт адвоката має забезпечувати можливість суду оцінити їх необхідність, обсяг та співмірність для цілей розподілу судових витрат.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21, при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд оцінює їх крізь призму критеріїв, визначених статтями 126 та 129 ГПК України, а за наслідками такої оцінки може не покладати на іншу сторону усі заявлені витрати або покласти їх частково, якщо вони не відповідають критеріям реальності, необхідності, обґрунтованості та співмірності.
На підтвердження витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката позивач долучив: копію договору про надання правничої допомоги від 13.04.2026, укладений між ТОВ «Долфі- Україна» (Позивачем) та адвокатом Горець О.А.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю вказаною особою (Серія ДП № 4771 від 12.06.2020р.); відповідний ордер на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Горець О.А.; Додаткова угода № 1 з описом робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої допомоги до договору від 13.04.2026 та Акт прийому-передачі послуг за Договором про надання правничої допомоги б/н від 17.04.2026.
Додатковою угодою № 1 визначено обсяг наданої позивачу правової допомоги:
- Збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів стосовно справи за 1 годину складає 3000,00 грн.
- Підготовка позовної заяви, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів за 1 годину складає 3000,00 грн.
- Участь у судовому засіданні за 1 годину складає 3000,00 грн.
Відтак, відповідно до наданого акту прийому-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги № 1 від 13.04.2026 та додаткової угоди № 1 від 13.04.2026 адвокат Горець О.А. надав наступні послуги:
- Збір та аналіз документів для підготовки позовної заяви за 4 години складає 12000,00 грн.
- Підготовка, подача позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області за 4 години складає 12000,00 грн.
Отже, загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката, за твердженням позивача, складає 24000,00 грн.
Дослідивши подані позивачем договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду, ордер адвоката, акт приймання-передачі наданих послуг та опис виконаних робіт, суд встановив, що до складу заявлених витрат включено, зокрема, послуги зі збору та правового аналізу документів для підготовки позовної заяви, а також підготовки та подання позовної заяви.
Оцінюючи наведений перелік послуг, суд виходить з того, що роботи, пов`язані із збором та аналізом документів для підготовки позовної заяви, за своїм змістом є невід`ємними складовими процесу підготовки та подання позовної заяви до суду та забезпечують її належне оформлення і обґрунтування. За таких обставин суд не вбачає підстав для їх окремої компенсації поряд із витратами на підготовку та подання позовної заяви, так як окреме включення зазначених робіт до складу витрат не відповідає критерію співмірності, визначеному статтями 126, 129 ГПК України.
З урахуванням характеру спірних правовідносин, складності справи, обсягу фактично наданої правничої допомоги, а також критеріїв реальності, необхідності, розумності та співмірності судових витрат, визначених статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та сформульованих у наведеній практиці Верховного Суду, суд дійшов висновку, що обґрунтованим та співмірним у цій справі є стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн за підготовку, подачу позовної заяви, які підлягають покладенню на ТОВ «Едельвейс-Фарма» відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду з предмету судового розгляду.
На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем 626 776,12 грн основної заборгованості та 10 498,29 грн 30% річних у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Належних доказів на підтвердження своїх доводів відповідач суду не надав.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Окрім того, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши доводи сторін та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, відповідають встановленим судом обставинам справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у справі.
Разом з тим, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1911,83 грн може бути повернутий з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» у порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням.
Окрім того, оцінивши подані позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, складність справи, ціну позову, а також відсутність заперечень відповідача щодо розміру заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про витрати на професійну правничу допомогу та покладення на відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Едельвейс-Фарма» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задоволити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс-Фарма» (код ЄДРПОУ 45250762, вул. Олександра Духновича, буд. 24, кв. 3, м. Мукачево, Закарпатська область, 89600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (код ЄДРПОУ 37068787, вул. Березинська, 24 А, м. Дніпро, 49130) суму заборгованості у розмірі 637 274,41 грн (шістсот тридцять сім тисяч двісті сімдесят чотири гривні 41 копійок), з них: 626 776,12 грн – сума основного боргу та 10 498,29 грн – 30% річних, витрати по оплаті судового збору у розмірі 7647,29 грн (сім тисяч шістсот сорок сім гривень 29 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 (дванадцять тисяч гривень 00 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 26.06.2026.

Суддя У.М. Пляцко