ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6559/25 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/818/2354/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, крім відшкодування шкоди на виробництві

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року  м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2025 року, у цивільній справі №635/6559/25, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
в с т а н о в и в :
18 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у інтересах яких діє представник – адвокат Семенов Є.С., 18.08.2025 звернулися до суду з вищевказаним позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» 
Позовна заява мотивована тим, що Страхова група «ТАС» є страховиком ПП «ПРОМСВЯЗЬСЕРВІС» за полісом №АК/6934620. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 у справі №638/14928/17 водія страхувальника ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок чого загинула дружина ОСОБА_1 та матір ОСОБА_2 та задоволено їх цивільний позов. 
Зазначили, що вони у досудовому порядку звернулися до страховика із вимогою про виплату страхового відшкодування по 100000,00 грн кожному. 11.08.2025 страховик відмовив, посилаючись на пропуск трирічного строку звернення з дня ДТП. Однак до набрання вироком законної сили діяла презумпція невинуватості водія, що унеможливлювало встановлення його вини та факту вчинення ДТП у цивільних правовідносинах, а відповідно і звернення за страховою виплатою до моменту остаточного вирішення кримінальної справи.
Позивачі посилаючись на вказані обставини просили суд стягнути з відповідача на їх користь суму страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у сумі 100000,00 грн кожному та витрати на правову допомогу.
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у розмірі по 100000,00 грн (сто тисяч гривень) кожному.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» судовий збір на користь держави в сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі по 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень) кожному.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 30 грудня 2025 року заяву представника відповідача адвоката Ніколаєва В.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Страхова Група «ТАС» Ніколаєв В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить заочне рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог. Судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн стягнути з позивачів.
Вказав, що несвоєчасно отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі. 18.11.2025 АТ «СГ «ТАС» (приватне) отримало від суду копію ухвали про відкриття провадження від 24.10.2025, копію позовної заяви та повістку про призначення справи до розгляду на 26.11.2025. У встановлений судом строк відповідачем було підготовлено та направлено 19.11.2025 відзив позивачам, а також подано відзив до суду з доказами його направлення. 27.11.2025 АТ «СГ «ТАС» (приватне) отримало через електронний кабінет ЄСІТС копію заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26.11.2025, яким позовні вимоги задоволено повністю.01.12.2025 поштою подало заяву про перегляд заочного рішення. 31.12.2025 року відповідач отримав на електронну адресу ухвали суду від 30.12.2025, відповідно до якої заяву представника відповідача – адвоката Ніколаєва В.В. про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26.11.2025 по справі №635/6559/25 – залишено без задоволення
Вказав, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 було викладено висновок про те, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з вчасним поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Зазначив, що заочне рішення ухвалене з істотними порушеннями норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, як таке, що грубо суперечить спеціальному Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правовим висновкам, які були висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду України. Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула ОСОБА_4 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі звернулися до страховика із заявами про страхове відшкодування лише у липні 2025 року, тобто через понад вісім років після події. У зв`язку з пропуском строку звернення АТ «СГ «ТАС» (приватне) правомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування.
Вважає, що оскільки потерпілі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пред`явили протягом трьох років з момент настання страхового випадку, що мав місце 31.08.2017 року, вимоги до страховика особи, винної у спричиненні шкоди здоров`ю особи, - відповідача у даній справі ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди в межах страхової суми та не довели, що ними здійснені розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика, а строк пропущений через незалежні від них причини, - тому відсутні підстави для задоволення позову до ПАТ «Страхова група «ТАС».
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Семенов Є.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Вказав, що апелянт безпідставно посилається на відсутність своєчасного інформування про стан розгляду судової справи та відсутність врахування поданого ПАТ «Страхова група «ТАС» відзиву на позовну заяву як процесуальні порушення суду першої інстанції. Водночас Представник Позивачів відзив на позовну заяву не одержував. Окрім того, Відповідач не заперечує, що ним було одержано судову повістку, проте у судове засідання представник ПАТ «Страхова група «ТАС» не з`явився, причину неявки не повідомив, що робить посилання на відсутність належного інформування про стан розгляду справи та неврахування позиції Відповідача неспроможними. Отже, Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, що свідчить про відсутність порушень з боку суду першої інстанції. У той самий час твердження Відповідача про направлення ним відзиву не відповідають дійсності.
Зазначив, що щодо строку звернення до страхової: Відповідачем не враховано, що моментом початку відліку строку на звернення щодо страхового відшкодування є саме день набрання законної сили вироком суду, оскільки до набрання законної сили відповідним вироком щодо винуватця ДТП діє презумпція невинуватості, а також неможливо стверджувати наявність події кримінального правопорушення. В силу свого універсального характеру презумпція невинуватості унеможливлювала також застосування положень про вчинення водієм ДТП у цивільних правовідносинах зі Страховиком, оскільки такі правовідносини нерозривно пов`язані із встановленням обставин кримінального правопорушення. Отже, Позивачами не було пропущено строк на звернення до страхової компанії. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 суд виснував, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17. Зазначене свідчить про те, що навіть у випадку стверджуваного страховиком пропуску потерпілим строку на звернення із заявою щодо страхового відшкодування, право потерпілої особи продовжує існувати та підлягає захисту в судовому порядку. Звертаю увагу апеляційного суду, що Позивачі у даному випадку діяли добросовісно, оскільки вони не могли жодним чином прискорити винесення вироку у кримінальній справі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду, з наступних підстав.

У розумінні положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Заочне рішення мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки доведені належними та допустимими доказами. При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для перегляду заочного рішення суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.
Положеннями ч. 1 ст.988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно положень ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування "страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлені наступні обставини справи.
ПП «ПРОМСВЯЗЬСЕРВІС» є страхувальником за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6934620, укладеним із Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС»», з якого вбачається, що страхування здійснено щодо транспортного засобу ГАЗ 330202, державний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, з ідентифікаційним номером шасі (кузова) НОМЕР_2 (а.с. 17).
Вироком Дзержинський районний суд м. Харкова від 30.10.2023 по справі № 638/14928/17 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. 
ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 31 серпня 2017 року, приблизно об 11 год 40 хв керував технічно справним автомобілем ГАЗ 330202 ЗНГ р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» в м. Харкові з боку проспекту Людвига Свободи в напрямку вул. Клочківської в місті Харкові зі швидкістю близько 50 км/год. Під час руху в районі 485 км + 51 м вказаної автодороги водій ОСОБА_3 втратив контроль над керуванням автомобіля, у зв`язку із чим виїхав на ньому за межі проїжджої частини дороги, до правого узбіччя по ходу свого руху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка йшла по узбіччю в попутному з рухом автомобіля напрямком, чим ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.12.1 Правила дорожнього руху України, згідно з яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним». 
За наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , 1974 року народження, загинула на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2335-ДМ/17 від 14 вересня 2017 року причиною смерті останньої, явилась сукупна тупа травма тіла, з розвитком шоку. 
Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , згідно з висновком автотехнічної експертизи № 777/17 від 14 вересня 2017 року перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали, про що свідчить копія вироку, який набрав законної сили (а.с. 18-35).
ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 , про що свідчать копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та копія актового запису №63 про шлюб. 
Відповідно до листа ПАТ «Страхова група «ТАС» від 29.07.2025, у якому ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомляє про результати розгляду заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31.08.2017, у якому зазначено, що подані 23.07.2025 заяви про виплату страхового відшкодування пов`язана з ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_3 . Страховик посилається на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема на п. 33.1.4 ст. 33 Закону, відповідно до яких заява про отримання страхового відшкодування подається потерпілою особою протягом одного року, якщо завдано шкоди майну, та трьох років, якщо заподіяно шкоди життю або здоров`ю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Страховик зазначив, що враховуючи дату ДТП (31.08.2017) та дату надходження заяви (23.07.2025), строк, визначений Законом для звернення із заявою про страхове відшкодування, минув. У зв`язку з цим у ПАТ «СГ «ТАС»» відсутні правові підстави для здійснення страхової виплати за фактом зазначеної ДТП (а.с. 38-39, 43-44).
Згідно ст. 6 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95 цс 20, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104 гс 18)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів
Отже, позивач для отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до ПрАТ «Страхова компанія ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах одного року з дати ДТП.
Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.
Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.
Системний аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.
Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.
Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом ( частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільних прав є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону N 1961-IV).
Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 910/7449/17).
Звертаючись до суду позивачі із зазначеним позовом, не зазначали про її вчасне, впродовж річного строку після ДТП, звернення до страховика особи, яка є винною у ДТП, – до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ТАС», та не довели наявність у них поважних причин для звернення до суду зі значним спливом визначеного п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку, що об`єктивно позбавляє страхову компанію – відповідача зі спливом значного строку після ДТП доводити свою позицію у своєму спорі. 
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17.
КЦС ВС зауважує, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку Строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, то суд може захистити порушене право (див. постанову КЦС ВС від 9 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21.
Відповідно до цього закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що у позивачів була реальна можливість вчасно, в межах річного строку звернутися до страховика цивільної відповідальності ПП «ПРОМСВЯЗЬСЕРВІС» - власника автомобіля, яким керував ОСОБА_3 під час ДТП 31 серпня 2017 року, внаслідок якого загинула пішохід ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 . У справі відсутні відомості про те, що позивачам не було відомо про ці обставини. Тому ніщо не вказує на те, що позивачі були змушені чекати вироку у кримінальній справі відносно водія автомобіля ОСОБА_3 . Згідно до матеріалів справи Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , які перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали, було встановлено згідно з висновком автотехнічної експертизи № 777/17 ще 14 вересня 2017 року, а тому для позивачів не було необхідності очікувати вироку суду, або інших істотних перешкод вчасно, потягом року звернутися до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. Отже, позивачі не довели, що ними було вчасно здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика. 
У п. 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 зазначено, що аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин ( стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди ( стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді ( стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанія) в судовому порядку протягом позовної давності.
Посилання позивачів на тривалість розгляду кримінальної справи щодо встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні спірної ДТП, є безпідставними, оскільки існування кримінального провадження не може свідчити про неможливість звернення потерпілих до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди за спірне ДТП. 
При цьому цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану ДТП, наступає незалежно від вини завдавача шкоди.
Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20281/21 (провадження № 61-9642 св 22), від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22 (провадження № 61-2109 св 24),від 24 квітня 2024 року у справі № 243/880/23 (провадження № 61-18255 св 23).
Отже, позивачем не доведено добросовісності своїх дій при зверненні до страховика з вказаною заявою поза межами строку.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного суду від 15 травня 2024 року у справі №161/8285/22.
За таких обставин звернення позивачів із заявою страхове відшкодування до страховика особи, яка відповідає за наслідки ДТП зі спливом більше як за 8 років після ДТП, та 7 років після того, як було встановлено порушення ДТП з боку водія застрахованого автомобіля – не можна вважати добросовісною поведінкою, а тому згідно вказаних висновків касаційного суду та норми 37.1.4. Закону № 1961-IV. Тому позивачі у даному випадку не мають право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Наведені з цього приводу доводи скарги спростовують висновки суду першої інстанції, аргументи, які були наведені у відзиві на скаргу цього висновку не спростовують. 
Суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував, внаслідок з порушенням вказаних норм матеріального права помилково задовольнив позовні вимоги.
Відповідач заперечуючи проти позову обґрунтовано тим, що позивач пропустив річний строк на звернення із заявою про страхове відшкодування з моменту настання ДТП, у зв`язку із чим на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» йому було відмовлено у здійснення виплати страхового відшкодування (а.с.36,89-90).
Судом встановлено та як зазначено у апеляційній скарзі відповідачем, що із заявою про виплату страхового відшкодування позивач ОСОБА_1 звернувся лише 17 липня 2025 року, а позивач ОСОБА_2 лише 23 липня 2025 року (а.с.129 на звороті), тобто з пропуском строку, визначеного підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страховий випадок (ДТП) стався 31 серпня 2017 року. Позовна заява не містить обґрунтувань поважності пропуску річного строку через незалежні від позивачів причини. Не містить таких доводів і відзив на апеляційну скаргу. Крім того, позивачі звернулися до суду 18 серпня 2025 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якою заявлено ПАТ «СК «ТАС» (а.с.89-90). 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення із ПАТ «СК «ТАС» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхового відшкодування.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 24 лютого 2023 року у справі №296/2099/20.
Наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.
Отже, відповідно до п.п .1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Згідно з ч.ч.1, 6, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно компенсувати ПАТ «Страхова Група «ТАС» за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3633 грн 60 коп.
Отже, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору, за вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому у відповідності до вимог ЗУ “Про судовий збір” звільнений від сплати судового збору, колегія суддів на підставі ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про необхідність компенсувати ПАТ «Страхова Група «ТАС» сплачений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633 грн 60 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» -задовольнити частково.
Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2025 року-скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовити.
Сплачений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633 грн 60 коп. компенсувати Приватному Акціонерному Товариству «Страхова Група «ТАС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 01 червня 2026 року.

Головуючий       В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова