Справа № 757/7570/18-ц

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді    Шепетко І.О.,
за участі секретаря судових засідань  Фітаса А.М,
представника позивача    Сопільняк О.Ю.,
представника відповідача   Меренич М.І.
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» (далі - ДВНЗ «УжНУ», університет), ОСОБА_2 , про порушення особистих та майнових авторських прав та стягнення компенсації.
Позов був мотивований тим, що ОСОБА_1 є автором автореферату дисертації на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук на тему «Корпоративна відповідальність в парадигмі глобального управління». Автореферат опублікований у 2013 році кафедрою міжнародного менеджменту Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» Міністерства освіти і науки України, м. Київ.
Позивачці стало відомо, що на сайті ДВНЗ «УжНУ» було розміщено навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» для студентів ІІ курсу денної та заочної форми навчання факультету міжнародної політики, логістики та менеджменту напряму підготовки: 6.030206 «Міжнародний бізнес», який знаходиться у вільному доступі. Автором згаданого навчально-методичного комплексу зазначено ОСОБА_3 , кандидат економічних наук, доцент, доцент кафедри міжнародного бізнесу, логістики та менеджменту університету.
При порівнянні автореферату позивачки з розміщеним університетом текстом навчально-методичного комплексу вбачалося, що ОСОБА_2 використано частину автореферату у порушення вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права».
Оскільки жодного дозволу на використання автореферату відповідачам не надавалося, на думку позивачки, діями відповідачів порушено її немайнові та майнові авторські права.
ОСОБА_1 просила:
зобов`язати ДВНЗ «УжНУ» вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу «Корпоративна соціальна відповідальність» за авторством ОСОБА_3 ;
зобов`язати ДВНЗ «УжНУ» розмістити на його офіційному сайті вибачення певного змісту: «Повідомляємо, що на сайті ДВНЗ «УжНУ» за посиланням hhp://dspace.uzhnu.edu.ua/jspui/ був розміщений навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» за авторством ОСОБА_3 , який містив в собі порушення авторських прав ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, керівництво ДВНЗ «УжНУ» приносить ОСОБА_1 свої вибачення за порушення належних їй авторських прав;
зобов`язати ОСОБА_2 припинити порушення авторських прав ОСОБА_1 ;
стягнути з ДВНЗ «УжНУ» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення немайнових прав в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 32 000 грн та компенсацію за порушення майнових прав в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 32 000 грн;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за порушення немайнових прав в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 32 000 грн та компенсацію за порушення майнових прав в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 32 000 грн.
Представником відповідача Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги в частині їх пред`явлення до ДВНЗ «УжНУ» є незаконними та безпідставними, оскільки подані до неналежного відповідача. Окрім цього вказував, що депозитарій дозволяє науково-педагогічним працівникам ДВНЗ «УжНУ» самостійно розміщувати у відкритий доступ матеріали з додержанням вимог, встановлених Положенням про електронний депозитарій ДВНЗ «УжНУ», що і мало місце при розміщенні спірної праці.
Наголошував, що обов`язок дотримання академічної доброчесності покладено на відповідача ОСОБА_2 , а у відповідача ДВНЗ «УжНУ» немає такого обов`язку з тих підстав, що вони не є автором твору. Також вказав на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ДВНЗ «УжНУ» і порушенням майнових та особистих немайнових прав позивача, оскільки розміщення твору в електронному депозитарію ДВНЗ «УжНУ» здійснено самостійно відповідачем ОСОБА_2 . Звернув увагу, що не було і рекомендацій Вченої ради ДВНЗ «УжНУ» до видання спірної праці.
Також зазначив, що ДВНЗ «УжНУ» вжито всі можливі заходи, які залежали від його волевиявлення та своєчасно спрямовані на усунення порушень майнових та особистих немайнових прав позивача.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», ОСОБА_2 про порушення особистих та майнових авторських прав та стягнення компенсації, залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», ОСОБА_2 про зобов`язання розмістити на офіційному сайті вибачення та припинити порушення авторських прав змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Також зазначеною постановою Верховного Суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», ОСОБА_2 про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення немайнових прав в сумі 32000 грн та компенсацію за порушення майнових прав в сумі 32 000 грн.
Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2024 року, справу передано на розгляд головуючому судді Лемак О.В.
18.07.2024 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу «Корпоративна соціальна відповідальність» за авторством ОСОБА_3 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. 
В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначила, що згідно Акту списання №1 від 09.01.2018 підручники «Корпоративна соціальна відповідальність» за авторством ОСОБА_3 в кількості 3 шт. вилучено з фонду Наукової бібліотеки «УжНУ» у зв`язку з реорганізацією факультету міжнародної політики, менеджменту та бізнесу, у зв`язку з чим відсутній предмет спору в цій частині.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 127 від 23.10.2024 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, матеріали справи підлягали повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з тим, що суддя Лемак О.В. відрахована зі штату суду з поданням заяви про відставку згідно наказу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 №37/02-06.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024 головуючим суддею визначено Шепетко І.О.
23.10.2024 ухвалою судді Шепетко І.О. прийнято до свого провадження цивільну справу №308/7570/18-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав, призначено підготовче засідання.
07.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі щодо закриття провадження у справі, у яких зазначила, що вилучення і знищення стосується лише фізичних примірників, але не усуває вже вчиненого порушення авторських прав. Порушення авторських прав позивачки вже відбулося, адже частини її автореферату були використані без дозволу та без належного зазначення авторства і джерела. Навіть якщо відповідач знищить примірники, це не змінює того факту, що її права вже були порушені.
Вказала, що порушення немайнових прав не усувається фізичним вилученням. Немайнові права автора, зокрема право на зазначення авторства вже порушено. Знищення примірників не відновлює немайнові права, адже ім`я автора не було належно зазначене, що може вплинути на її репутацію.
Додатково звернула увагу, що питання компенсації за порушення авторських прав залишається актуальним. Навіть якщо фізичні примірники знищені, позивачка має право на компенсацію за порушення як майнових, так і немайнових прав. Таким чином, вилучення та знищення примірників є лише одним з аспектів вирішення спору, але не вирішує всіх правових та компенсаційних аспектів, пов`язаних із порушенням авторських прав. Вилучення та знищення примірників не усуває відповідальності за вже вчинене порушення, а тому не зникає необхідність у судовому вирішенні спору щодо компенсації за порушення авторських прав. Позов включає як вимогу вилучити та знищити примірники, так і компенсацію. Задоволення однієї з вимог (вилучення та знищення) не означає автоматичне припинення спору щодо іншої (компенсації).
Зазначила, що між діями відповідача та порушенням авторських прав позивачки наявний причинно-наслідковий зв`язок, оскільки ДВНЗ «УжНУ», розмістивши НМК на своєму офіційному вебсайті, фактично забезпечив необмеженому колу осіб доступ до твору, що порушує авторські права позивачки.
Ухвалою суду від 14.04.2025 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав закрито в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу «Корпоративна соціальна відповідальність» за авторством ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю предмета спору.
Ухвалою суду від 14.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача з`явилася, просила позовну заяву задовольнити, зазначила, що матеріалами справи доведено порушення відповідачем ДВНЗ «УжНУ» авторських прав позивачки, оскільки, на думку представника, відповідач здійснюючи тиражування та публікацію, зобов`язаний був переконатися у дотриманні авторських прав на матеріал, зокрема перевірити, чи не порушуються права третіх осіб, однак цього не зробив, чим сприяв незаконному використанню твору позивачки. Вказані дії є порушенням авторських прав позивачки та є такими, що доводять наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями ДВНЗ «УжНУ» та порушенням майнових і немайнових прав позивачки. Підтвердженням зазначеного є зокрема п.6.1.8, п.6.1.5, п.6.1.6 Положення про електронний архів (інституційний репозитарій) ДВНЗ Ужгородський Національний університет. 
В судовому засіданні представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог, зазначила, що ДВНЗ «УжНУ» безпосередньо не розміщував твір ОСОБА_2 в депозитарії закладу, а розтиражовані матеріали знищені ще у 2018 році, що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є автором Автореферату дисертації на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук на тему «Корпоративна відповідальність в парадигмі глобального управління». Автореферат опубліковано у 2013 році кафедрою міжнародного менеджменту Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» Міністерства освіти і науки України, м. Київ.
Судом також встановлено, що на сайті Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» було розміщено навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» для студентів ІІ курсу денної та заочної форми навчання факультету міжнародної політики, логістики та менеджменту напряму підготовки: 6.030206 «Міжнародний бізнес», який знаходиться у вільному доступі. Автором згаданого Навчально-методичного комплексу була зазначена ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), кандидат економічних наук, доцент, доцент кафедри міжнародного бізнесу, логістики та менеджменту Університету.
У лютому 2018 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» та ОСОБА_2 про порушення особистих та майнових авторських прав та стягнення компенсації.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», ОСОБА_2 про порушення особистих та майнових авторських прав та стягнення компенсації, залишено без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», ОСОБА_2 про зобов`язання розмістити на офіційному сайті вибачення та припинити порушення авторських прав змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Також зазначеною постановою Верховного Суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», ОСОБА_2 про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення немайнових прав в сумі 32000 грн та компенсацію за порушення майнових прав в сумі 32 000 грн.
Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою від 19 січня 2024 року Верховний Суд постановив направити дану справу на новий розгляд у частині позовних вимог до ДВНЗ «УжНУ» через невстановлення судом першої інстанції важливих обставин, а саме:
1. Чи фактично вилучено з обігу та знищено всі примірники НМК.
2. Чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача 1 та порушенням авторських прав позивачки.
3. Чи є підстави для стягнення компенсації за порушення майнових та немайнових прав Позивачки з Відповідача 1.
Ухвалою суду від 14.04.2025 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав закрито в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу «Корпоративна соціальна відповідальність» за авторством ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю предмета спору.
У вказаній ухвалі встановлено, що з поданих відповідачем документів, долучених до матеріалів справи, а саме:
- Акту №116 від 05.11.2015, згідно з яким бібліотека Ужгородського національного університету отримала від викладачів ДВНЗ «УжНУ» 90 примірників книг на загальну суму 6 591,00 грн., в тому числі 3 примірники навчально-методичного комплексу «Корпоративна соціальна відповідальність», автор ОСОБА_2 , рік 2015, вартістю 35,00 грн. один примірник;
- Акту списання №1 від 09.01.2018, згідно з яким вилучено з фонду Наукової бібліотеки «УжНУ» навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» у кількості 3 примірників (інвентарний номер 15-116-69, 15-116-70, 15-116-71) за авторства ОСОБА_3 , рік видання – 2015 на загальну суму 105,00 грн.;
- Акту на знищення від 12 січня 2018, згідно з яким, в тому числі, навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» у кількості 3 примірників (інвентарний номер 15-116-69, 15-116-70, 15-116-71) за авторства ОСОБА_3 , рік видання – 2015, знищено шляхом механічного подрібнення за допомогою шредера;
вбачається, що спірний навчально-методичний комплекс знищений відповідачем у 2018 році.
Отже, у даній справі суд повинен з`ясувати чи наявний причинний зв`язок між діями ДВНЗ «УжНУ» та порушенням прав позивачки та чи наявні підстави для стягнення компенсації за порушення майнових та немайнових прав позивачки з ДВНЗ «УжНУ».
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом (частини перша і друга статті 54 Конституції України).
Особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (частина перша статті 423 ЦК України).
Майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб`єктів цих прав (частини перша та друга статті 424 ЦК України).
Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом (частина третя статті 426 ЦК України).
Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу, а також право: 1) вимагати зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору; 3) обирати псевдонім у зв`язку з використанням твору; 4) на недоторканність твору (стаття 438 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України від 23 грудня 1993 року № 3792-XII «Про авторське право і суміжні права» (тут і далі - Закон № 3792-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.
Згідно з пунктом 10 статті 21 Закону України № 3792-XII без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов`язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається відтворення твору в цілях і за умов, передбачених статтями 22-25 цього Закону.
Відповідно до підпункту «г» абзацу другого частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.
Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є, зокрема, плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору (пункт в частини першої статі 50 Закону № 3792-ХІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (пункт г частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Наказом ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 31.08.2015 «Про затвердження та уведення в дію положення» затверджено Положення про електронний архів (інституційний репозитарій) Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Вказаним положенням передбачено:
- п.1.2. Репозитарій УжНУ – це електронний архів, що накопичує, систематизує, зберігає та забезпечує довготривалий відкритий доступ до творів шляхом їх архівування та самоархівування, є частиною загальної колекції бібліотеки університету. Назва DSpace.UzhNU є скороченням повної назви Репозитарію Ужгородського національного університету. Адреса Репозитарію у глобальній мережі Інтернет: http://www.dspace.uzhnu.edu.ua.
- 1.3. Основні терміни:
- Автор – фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір і якій належать майнові права інтелектуальної власності на нього відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про авторське право та суміжні права», іншого закону чи договору;
… - Репозитарій (електронний архів) – це місце, де зберігаються і підтримуються різні дані. Інституційний (науковий) репозитарій відкритого доступу – мережевий сервіс зі зберігання, систематизації та поширення творів у цифровому вигляді, що надається установою її працівникам та іншим зацікавленим особам.
…- Депозитор – Особа, яка здійснює архівування матеріалів в Репозитарії.
- п. 5.3. Репозитарій поповнюється документами шляхом самоархівування твору автором, завантаженням електронних публікацій укладачами, редакторами наукових збірників та періодичних видань університету або шляхом передачі електронного документу до наукової бібліотеки. Для отримання можливості самоархівування усі перелічені категорії осіб повинні зареєструватись та отримати відповідні права для роботи. Адміністратор Репозитарію реєструє їх та надає права депозитора.
- 5.4. Депозитором можуть бути: автори публікацій, уповноважені укладачі, редактори наукових збірників та інших періодичних видань університету, уповноважені працівники наукової бібліотеки. За бажанням автора та при можливостях наукової бібліотеки його роботу може розміщувати у репозитрії депозитор-бібліотекар. При цьому автор подає до бібліотеки електронну версію роботи в будь-якому форматі, що читається машиною, бібліографічний опис матеріалу та набір ключових слів трьома мовами: українською, російською та англійською.
- 5.10. У разі виявлення порушення прав третіх осіб (інших авторів або видавництва) робота підлягає негайному вилученню адміністратором з Репозитарію.
- 6.1.3. Автори можуть розміщувати лише свої власні роботи, при цьому погоджуючись із умовами авторського договору, який пропонує система у електронній формі.
- 6.1.6. У Авторському договорі автор підтверджує, що розміщуючи роботу в Репозитарії він не порушує прав третіх осіб (інших авторів або видавництва).
- 6.1.8. Автор несе всі види юридичної відповідальності перед третіми особами, що заявили свої права на твір, самостійно і особисто відшкодовує всі витрати, спричинені позовами третіх осіб про порушення авторських та інших прав на твір.
Відповідно до пункту 4.2.5 Положення про академічну доброчесність в Ужгородському національному університеті, введеного в дію Наказом ректора ДВНЗ «УжНУ» від 03 березня 2017 року № 409/01-17, порушенням етичних норм наукової діяльності є, в тому числі, оприлюднення (частково або повністю) наукових (творчих) результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження (творчості), та/або відтворення опублікованих текстів (оприлюднених творів мистецтва) інших авторів без зазначення авторства, без належного оформлення посилань; пункт 4.3 використання запозичених текстів у письмових роботах допускається за умови, що зазначені всі джерела запозичень. Перевірці на академічний плагіат підлягають: в тому числі, навчальні (курсові роботи (проєкти), реферати тощо) та кваліфікаційні (дипломні роботи, (проєкти)) роботи здобувачів вищої освіти ступенів «бакалавр» і «Магістр», науково-методичні праці (підручники, навчальні посібники, конспекти лекцій), монографії та інші роботи, що вимагають рекомендації Вченої ради «УжНУ» до видання. Організацію перевірки вищезазначених матеріалів здійснюють завідувачі кафедр.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою для відшкодування шкоди за загальними правилами є наявність таких чотирьох елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
У своїх поясненнях, представник позивачки зазначав, що архівування матеріалів в репозитарії не є безпосередньою прерогативою лише автора, а може бути здійснено іншими особами, а відтак зробив припущення, що невиключним є розміщення електронного примірника НМК в репозитарії депозитором-бібліотекарем. Проте доказів на підтвердження вказаного позивач не надав. 
Також матеріали справи не містять інформації, що навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» підлягав перевірці закладом вищої освіти на академічний плагіат як такий, що вимагав рекомендації Вченої ради «УжНУ» до видання.
При цьому, листами від 10.08.2017 №2923/01-27 та від 15.09.2017 №4237/01-27 ДВНЗ «УжНУ» у відповідь на лист-попередження адвоката Сопільняк В.Ю. повідомив позивачку про те, що НМК «Корпоративна соціальна відповідальність» для студентів ІІ курсу денної та заочної форм навчання напряму підготовки:6.030206 «Міжнародний бізнес» вилучений з офіційного сайту ДВНЗ «УжНУ», а також надано представнику позивача копію протоколу №1 від 15.09.2017 засідання комісії з розгляду викладених у листі-попередженні обставин, на якому комісія вирішила, в тому числі, вилучити з бібліотеки навчально-методичний комплекс за авторством ОСОБА_3 .
Як встановлено матеріалами справи, згідно з Актом на знищення від 12 січня 2018, навчально-методичний комплекс «Корпоративна соціальна відповідальність» у кількості 3 примірників (інвентарний номер 15-116-69, 15-116-70, 15-116-71) за авторства ОСОБА_3 , рік видання – 2015, знищено шляхом механічного подрібнення за допомогою шредера.
Отже, матеріали справи підтверджують, що відповідач діяв виключно як технічний інструмент, не ініціював розміщення твору та не знав про порушення прав позивачки третіми особами до моменту отримання претензії, після чого негайно вжив заходів для вилучення спірного матеріалу.
Відповідно до положень частин першої та третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, яка розглядається, ОСОБА_1 обґрунтовувала свою вимогу про стягнення компенсації за порушення її майнових і немайнових прав з ДВНЗ «УжНУ» у зв`язку з неправомірними діями відповідача.
Таким чином, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, встановивши обставини справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДВНЗ «УжНУ» за недоведеності належними та допустимими доказами прямого причинного зв`язку між діями навчального закладу та завданою позивачці шкодою, а відтак і відсутності підстав для стягнення компенсації за порушення майнових та немайнових прав позивачки з ДВНЗ «УжНУ».
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 437, 440, 443 ЦК України, Законом України «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 76-81, 82, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 353-354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», про зобов`язання вилучити з обігу та знищити всі примірники навчально-методичного комплексу, стягнення компенсації за порушення немайнових та майнових прав – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет», місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул.Підгірна, буд. 46, ЄДРПОУ 02070832.

Суддя           І.О. Шепетко