19.05.2026  	  	

Справа №607/10887/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 травня 2026 року   м.Тернопіль 
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
- головуючої Черніцької І.М.
- при секретарі судового засідання Кокітко І.В.

за участю: заявника ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи ОСОБА_2 , 
представника органу опіки та піклування Дудар У.М.,
адвокатів Лисенко О.В., Чапаєвої Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про продовження дії обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, у якій просить продовжити дію обмежувального припису відносно ОСОБА_2 строком на чотири місяці, та встановити наступні заходи тимчасового обмеження його прав:
- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях (ДРЦ «Країна мрій») частого відвідування ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях частого відвідування (ДРЦ «Країна мрій») ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
- обмежити ОСОБА_2 спілкування з дітьми ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
В обґрунтування вимог заявник вказала, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року справа № 607/5726/26 щодо ОСОБА_2 видано обмежувальний припис строком на два місяці, яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження його прав: заборонено перебувати в місці проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях (ДРЦ «Країна мрій») частого відвідування ОСОБА_1 та дітей; заборонено наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях частого відвідування (ДРЦ «Країна мрій») ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмежено спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Проте, ОСОБА_2 вимоги обмежувального припису, встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року не виконує. Вона неодноразово зверталась до поліції щодо порушення ОСОБА_2 вимог обмежувального припису. Вказала, що ОСОБА_2 протиправно позбавив її та дітей користування автомобілем марки Jeep Compass, який був припарковий біля будинку, де проживає вона разом з дітьми, та в подальшому відчужив його. У даному автомобілі також знаходились дитячі речі, придбані нею особисто, самокат 2 штуки, пісочний набір, та особисті речі дітей. На прохання представника органу опіки та піклування повернути дитячі речі, ОСОБА_2 відмовився.
24 квітня 2026 року о 20 год 46 хв ОСОБА_2 наблизився до ДРЦ «Країна мрій», який є у переліку розважальних дитячих центрів, зазначених у рішенні суду, та залишив від себе записку на лобовому склі припаркованого автомобіля. 
Постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства у присутності дітей за ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП.
Діти надалі перебувають у стані тривоги та страху до батька, проходять програму реабілітації у психолога.
Посилаючись на наведене, просить продовжити дію обмежувального припису щодо ОСОБА_2 строком на 4 місяці.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні заявник та її адвокат Лисенко О.В. заяву підтримали та просили задовольнити, з підстав викладених у ній. Заявниця пояснила, що ОСОБА_2 систематично на протязі 10 років вчиняв щодо неї, у присутності дітей, домашнє насильство, психологічного, економічного та фізичного характеру. Однак, вона намагалася підтримати чоловіка, щоб зберегти сім`ю. Після винесення обмежувального припису, поведінка ОСОБА_2 не змінилась, він неодноразово порушував такий припис, переслідував їх. Порушив заборону листування, 19 квітня 2026 року наблизився до автомобіля, який був припарковий біля ДРЦ «Країна мрій» та залишив записку маніпулятивного характеру. 24 квітня 2024 року позбавив її та дітей користування спільним майном подружжя, а саме автомобілем марки Jeep Compass, який забрав з -під будинку, де проживає вона разом з дітьми, чим порушив також заборону наближення на відстань ближче 100 метрів до їх місця проживання (перебування). У вказаному автомобілі перебували також її робочий комп`ютер, який згодом повернув ОСОБА_2 , та дитячі речі, які по даний час не повернуті.
ОСОБА_2 та його адвокат Чапаєва Г.М. заперечили щодо задоволення заяви. Вважають, що у справі відсутні докази на підтвердження вчинення систематичного домашнього насильства щодо дружини та дітей, порушення правил обмежувального припису, а тому підстави для його продовження відсутні.
Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підтвердив, що з 25 березня 2026 року діти перебувають на обліку в органі опіки та піклування як діти, які опинилися у складних життєвих ситуаціях, а саме вчинення психологічного насильства. На контролі перебуває виконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дітей, умови їх проживання. При прийнятті судом рішення, просить врахувати якнайкращі інтереси дітей.
Судом встановлено, що 21 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21 липня 2015 року.
Від даного шлюбу народилися діти: дочка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24 квітня 2017 року та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 31 березня 2020 року.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року справа № 607/5726/26 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.
Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк 2 (два) місяці, яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника:-заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях (ДРЦ «Країна мрій») частого відвідування ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; -заборонено ОСОБА_2 наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях частого відвідування (ДРЦ «Країна мрій») ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей; -заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - обмежено ОСОБА_2 спілкування з постраждалими дітьми/
Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 19581 про прийняття і реєстрацію заяв (повідомлення) про кримінальне правопорушення встановлено, що 24 квітня 2026 року о 14 год 10 хв надійшло повідомлення поліцейського про те, що до них звернулась ОСОБА_1 та повідомила, що її чоловік ОСОБА_2 порушив вимоги обмежувального припису згідно рішення суду від 19 березня 2026 року справа № 607/5726/26, а саме наблизився ближче 100 м до її помешкання. Дана заява була зареєстрована в ІТС Національної поліції за № 19581.
Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 19642 про прийняття і реєстрацію заяв (повідомлення) про кримінальне правопорушення встановлено, що 24 квітня 2026 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 порушив вимоги обмежувального припису згідно рішення суду від 19 березня 2026 року справа № 607/5726/26. Дана заява була зареєстрована в ІТС Національної поліції за № 19642.
Постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 травня 2026 року справи №№ 607/8054/26, 607/8055/26, які не набрали законної сили, ОСОБА_2 винно винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту на строк 5 діб. Згідно вказаних постанов встановлено, що 28 лютого 2026 року ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_1 у присутності дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Відповідно до листа -відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях від 24 квітня 2026 року на запит адвоката Лисенко О.В. встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 зареєстровані автомобілі, у тому числі автомобіль марки Jeep Compass, 2017 року випуску, дата реєстрації 20.10.2021 року, дата відчуження 21.03.2026 року.
Присутній в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав той факт, що такий автомобіль був придбаний за час спільного подружнього життя з ОСОБА_1 та таким автомобілем за їх спільною згодою користувалась ОСОБА_1 з жовтня 2025 року. 21 березня 2026 року він відчужив автомобіль своїй матері ОСОБА_10 .
Згідно заяви ОСОБА_2 від 21 квітня 2026 року адресованої Управлінню патрульної поліції в Тернопільській області ДПП встановлено, що ОСОБА_2 звернувся в поліцію щодо неправомірного користування та самовільного заволодіння ОСОБА_1 таким автомобілем, оскільки його власником з 21 березня 2026 року є ОСОБА_10 . Просив провести перевірку викладених фактів, притягнути винних осіб до відповідальності та повернути автомобіль його власнику.
Відповідно до відповіді Управління патрульної поліції ДПП від 08 травня 2026 року слідує, що таке звернення розглянуто, даний автомобіль виявлено на території обслуговування та передано власнику.
Факт виявлення працівниками поліції транспортного засобу та його повернення ОСОБА_2 в ніч з 23 на 24 квітня 2026 року підтвердив у судовому засіданні ОСОБА_2 .
Згідно висновків соціально-психологічного дослідження психолога ОСОБА_11 від 12 травня 2026 року щодо дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , проведених за відсутності матері, слідує, що образ батька викликає у дітей негативні емоційні переживання, спогади про батька представлені з описом сімейних конфліктів. Зі слів дітей, батько сприймається як агресивний, частко спричиняв фізичне та емоційне насилля щодо матері та них. У дітей спостерігається виражена настороженість і страх до батька, який може зайти до кабінету та забрати їх або знову вчинити фізичне насильство щодо матері та них. Діти перебувають у стані постійної напруги та тривоги. Під час інтерв`ювання та тестування у дітей спостерігаються ознаки тривожних станів. Виявлено ознаки психотравмуючого досвіду, а саме, спостереження за тим, як комусь із членів сім`ї загрожують, б`ють чи завдають серйозних травм та емоційне, фізичне насилля безпосередньо щодо дитини. Психоемоційний стан дітей потребує подальшої роботи. Діти надають інформацію про батька, яка має переважно негативне емоційне забарвлення, уникають розгорнутих висловлювань та демонструють ознаки психологічного дистанціювання. У поведінкових та емоційних реакціях простежується напруження, обережність та знижений рівень довіри до батька як до джерела підтримки та безпеки.
Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник – особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. 
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
В силу вимог ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (частина п`ята статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до вимог ч. 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
За заявою осіб, визначених статтею 350-2 ЦПК, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з вимогами частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо. Діти проживають разом зі заявником. У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство, яке має місце у присутності малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
19 березня 2026 року судом задоволено частково заяву та видано щодо ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на 2 місяців із встановлення певних заходів тимчасового обмеження прав кривдника. При винесенні судового рішення, суд дійшов висновку про доведеність систематичного вчинення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 в присутності дітей домашнього насильства.
24 квітня 2026 року заявник двічі зверталась в поліцію щодо факту порушення ОСОБА_2 обмежувального припису встановленого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року, у тому числі щодо порушення заборони наближення ближче 100 м до її місця перебування, проживання, заборони листування.
В судовому засідання підтверджено факт вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 . 
Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 позбавив ОСОБА_1 автомобіля, придбаного за час спільного подружжя життя, яким тривалий час користувалась ОСОБА_1 та діти, та який необхідний їм для задоволення якнайкращих потреб та інтересів дітей. Такі дії ОСОБА_2 суд оцінює як вчинення економічного насильства. 
Встановлено та визнано ОСОБА_2 , що 21 березня 2026 року такий автомобіль останній відчужив своїй матері. При цьому підтвердив, що остання посвідчення водія не отримувала, транспортним засобом ніколи не користувалась. 21 квітня 2026 року ОСОБА_2 звернувся в поліцію щодо самовільного заволодіння ОСОБА_1 автомобілем, у зв`язку з чим такий автомобіль, без відома ОСОБА_1 , був переданий ОСОБА_2 . 
В судовому засіданні ОСОБА_2 не зміг пояснити причини такого відчуження автомобіля в користь матері. 
Суд критично оцінює доводи ОСОБА_2 щодо відчуження транспортного засобу в користь матері ОСОБА_10 та його вилучення із володіння ОСОБА_1 , у зв`язку із систематичним порушенням останньою правил дорожнього руху та як наслідок постійні повідомлення про наявність штрафі та їх не оплата, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду.
З викладеного вище встановлено, що відповідачем не виконується належним чином встановлений щодо нього обмежувальний припис про заборону перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та дітей, заборону наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання, перебування ОСОБА_1 та дітей, заборону вести листування тощо.
Таким чином, у цій справі суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), враховуючи те, що відповідач не виконує належним чином обмежувальний припис, доходить висновку, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, і такі ризики є реальними.
За таких обставин, суд, враховуючи принцип пропорційності, психоемоційний стан дітей, який потребує певного часу для відновлення, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що вимоги ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису встановленого судом, підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходить обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви та наявність правових підстав для продовження обмежувального припису у вигляді тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , встановлених рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року по справі за № 607/5726/26, на строк два місяці.
Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 та його адвоката про принцип презумпції невинуватості, не підтвердження заявником фактів домашнього насильства, оскільки враховуючи положення Закону Ураїни «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Суд не приймає до уваги покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , позитивні характеристики на ОСОБА_2 , оскільки останні не спростовують вищенаведених висновків суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 354, 355, 350-1 – 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, - 

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про продовження дії обмежувального припису – задовольнити частково.
Продовжити строком на 2 (два) місяці термін дії обмежувального припису, виданого рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2026 року у справі за № 607/5726/26 .
- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях (ДРЦ «Країна мрій») частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місцях частого відвідування (ДРЦ «Країна мрій») ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
- обмежити ОСОБА_2 спілкування з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У задоволенні решти вимог відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. 
Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ: 43459222, адреса місця знаходження: бульвар Тараса Шевченка, 1, м. Тернопіль.
Повне судове рішення складено 19 травня 2026 року.

Головуючий        І.М. Черніцька