Справа № 420/7057/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання УБД та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб (пров. Музейний, 12 м. Київ, 0100) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,– 

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України, Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання УБД та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб (далі Міжвідомча комісія) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 18.03.2026 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову. 
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжвідомчої комісії, в якому позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії від 11.12.2025 №2/1 про відмову йому у наданні статусу учасника бойових дій;
зобов`язати Міжвідомчу комісію відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" (далі Закон №3551-ХІІ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Міжвідомчої комісії з заявою щодо розгляду питання надання статусу учасника бойових дій, як особі, яка перебувала у відрядженні з 15.04.2025 по 16.05.2025 з метою випробувань КУТЛ в бойових умовах.
За твердженням представника позивача, до цієї заяви додані усі необхідні документи для прийняття позитивного рішення (бойові розпорядження, довідки, клопотання та інші).
Представник позивача вказує, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання такого статусу, що мотивовано відсутністю повного витягу щодо відсутності судимості, незважаючи на те, що цей документ комісії надавався.
На думку представника позивача, із поданих позивачем на розгляд Міжвідомчої комісії документів можна однозначно зробити висновок, що позивач брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначив, що позивачу відмовлено у наданні статусу УБД у зв`язку із відсутністю правових підстав згідно п.25 ч.1 ст.6 Закону України №3551-ХІІ, яка передбачає дотримання одночасно таких трьох вимог: 1) участь у заходах в період з 24 лютого по 25 березня 2022 року, 2) участь у заходах самостійно відповідно до Закону України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" або у складі добровольчого формування; 3) участь у заходах у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Між тим, позивач долучався до організації та проведення випробувань комплексу управління тактичної ланки у період з 15.04.2025 по 16.05.2025 року. Крім того, відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 09.04.2025 №7551 позивач залучався до забезпечення проведення заходів як працівник підприємства у складі групи фахівців ТОВ "ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД", що за своїм правовим статусом не є самостійною участю цивільної особи у захисті України та не є участю у складі добровольчого формування у взаємодії із ЗСУ, МВС України чи іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами у розумінні п.25 ч.1 ст.6 Закону №3551-XII.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково зазначивши, що наведені у відзиві доводи не спростовують суті позовних вимог. Крім того, довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України була надана разом із заявою. Представник ще раз наводить положення Закону №3551-XII, Порядку №413 та стверджує, що матеріалами справи підтверджується безпосередня участь позивача у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони України Отже, сукупність наявних у справі доказів однозначно підтверджує факт безпосередньої участі позивача у бойових діях, що спростовує будь-які твердження про відсутність підстав для надання відповідного статусу.
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли за правовідносинами щодо надання статусу УБД та регламентовані Законом України №3551-XII, Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. №413 (далі – Порядок №413), 
Відповідно до пункту 1 розділу II Положення про міжвідомчу комісію питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України від 11.08.2025 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.09.2025 за №1303/44709, (далі - Положення №644), одним із основних завдань міжвідомчої комісії є надання статусу учасника бойових особам, зазначеним , зокрема, у п.25 ч.1 ст.6 Закону №3551-ХІІ.
Згідно розділом III Положення №644 до повноважень міжвідомчої комісії відноситься прийняття рішень про надання статусу учасника бойових дій на наданих підставі документів або відмови у наданні статусу учасника бойових дій, зокрема, у разі відсутності правових підстав для його надання.
Статтею 5 Закону України №3551-XII визначено Поняття учасника бойових дій. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Статтею 6 Закону визначений перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій. 
Зокрема, відповідно до п.25 ч.1 ст.6 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються особи, які з 24 лютого по 25 березня 2022 року відповідно до Закону "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Національною поліцією, Національною гвардією України, Службою безпеки України та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, категорії таких осіб, а також райони проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.
Підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, є довідка, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими особа сама або у складі добровольчого формування брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.
Дія абз.1 цього пункту не поширюється на працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. 
Відповідно до пункту 6 Порядку №413 підставою для надання заявникам статусу учасника бойових дій є: для заявників з числа осіб, зазначених в абз.1 ч.1 ст.6 Закону, підставою для надання статусу учасника бойових дій є довідка за формою згідно з додатком, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, Держприкордонслужби, СБУ та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими заявник сам або у складі добровольчого формування брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.
Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами надання особі статусу учасника бойових дій згідно п.25 ч.1 ст.6 Закону України №3551-ХІІ: - участь у заходах в період з 24 лютого по 25 березня 2022 року; - участь у заходах самостійно відповідно до Закону України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" або у складі добровольчого формування; - участь у заходах у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт № НОМЕР_1 від 08.11.2022року), генерал-лейтенант перебуває у запасі ЗСУ (посвідчення НОМЕР_2 ), 22.10.2025 звернувся до Міжвідомчої комісії із заявою про надання статусу учасника бойових дій.
Листом №24292/1.3/3.1-25 від 05.11.2025 Мінветеранів повідомило позивача про залишення заяви без руху та повідомлено про необхідність усунення недоліків, зокрема надання довідки про участь у бойових діях відповідної форми.
Позивач повторно надіслав документи на розгляд міжвідомчої комісії для розгляду питання надання йому статусу учасника бойових дій відповідно до ч.1 ст.6 Закону №3551-XII.
Позивачем подано довідку командира оперативнотактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.05.2025 №9/Д/2/1750, начальник штабу - заступника командира оперативнотактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " генерал-майора ОСОБА_2 від 23.05.2025 №9/Д/2/1743 та командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_3 від 16.05.2025 №1/96/2011. Свідчення, передбачені абзацом шостим пункту 25 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, ОСОБА_1 .
Рішенням Міжвідомчої комісії від 11.12.2025 №2/1 позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ. Мінветеранів листом від 31.12.2025 №29188/1.3/3.1-25 повідомило ОСОБА_1 про прийняте 11.12.2025 міжвідомчою комісією рішення.
В п.17 рішення від 11.12.2025 №2/1 зазначено, що Міжвідомча комісія дійшла висновку про відсутність правових підстав для надання заявнику статусу учасника бойових дій відповідно до п.25 ч.1 ст.6 Закону №3551-ХІІ, оскільки:
1) відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 09.04.2025 №7551 позивач залучався до забезпечення проведення заходів як працівник підприємства у складі групи фахівців ТОВ "ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД", що за своїм правовим статусом не є самостійною участю цивільної особи у захисті України та не є участю у складі добровольчого формування у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України чи іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами у розумінні пункту 25 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII;
2) позивач залучався до організації та проведення випробувань комплексу управління тактичної ланки у період з 15.04.2025 по 16.05.2025, що не відповідає періоду, визначеному пунктом 25 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, а саме періоду з 24.02.2022 по 25.03.2022.
В оскаржуваному рішенні Міжвідомчої комісії не заперечувалось участь позивача у складі групи фахівців ТОВ "ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД" у проведенні випробувань комплексу управління тактичної ланки у період з 15.04.2025 по 16.05.2025 року, оскільки таки обставини підтверджені наданими документами.
Рішення відповідача ґрунтується саме на відсутності підстав визначених Законом для надання особам статусу УБД.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.
Підстави які визначені відповідачем у рішенні про відмову у наданні статусу учасника бойових дій не спростовані представником позивача. В позові наведені правові норми та фактичні обставини, проте не доведено, що фактичні обставини по забезпеченню проведення заходів позивача як працівника підприємства у складі групи фахівців ТОВ "ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД" відповідають наявності підстав для надання статусу УБД відповідно до норм законодавства.
Доводи позивача та його представника, що ОСОБА_1 у період діяв хоча в групі працівників підприємства, але спільно з військовослужбовцями, які отримали статус УБД, не спростовують правомірності прийнятого рішення.
Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав відзив на позов. Суд в силу приписів ч.4 ст.159 КАС України неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як визнання позову.
Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 139, 241-246 КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання УБД та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб (пров. Музейний, 12 м. Київ, 0100, ЄДРПОУ 42657144) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України. 
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.