ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18219/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.В. Воловик

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕКТУР» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛЕКТУР» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0109651212 від 13 лютого 2019 року.
Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення строків оплати податку на прибуток за 2014 рік на 1 (один) календарний день та, як наслідок, про наявність підстав для застосування штрафу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 49 Податкового кодексу України, 2 березня 2015 року була подана декларація з податку на прибуток підприємств, а 11 березня 2015 року, тобто в останній день строку для оплати, згідно з платіжним дорученням № 146, сума визначених податкових зобов`язань була повністю сплачена. Враховуючи приписи пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно з якими ініціювання переказу є завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, ТОВ «СЕЛЕКТУР» вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, а позовні вимоги про його скасування такими, що підлягають задоволенню. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “СЕЛЕКТУР” до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0109651212 від 13.02.2019.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року та від 2 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, на підставі підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, посадовою особою Головного управління ДФС у місті Києві 03.01.2019 проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ТОВ «СЕЛЕКТУР» суми зобов`язання по податку на прибуток за 2014 рік. 
За результатами перевірки, 03.01.2019 складено акт № 6/26-15-12-12-12/24263282, згідно з яким податковий орган дійшов висновок про порушення позивачем термінів оплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток за 2014 рік на 1 (один) день та, як наслідок, про наявність підстав для застосування штрафу, передбаченого статтею 126 Податкового кодексу України.
Зокрема, за змістом вказаного акту перевірки, граничним терміном оплати узгодженого податкового зобов`язання по податку на прибуток за 2014 рік згідно з декларацією №9081445863 від 02.03.2015 було 11.03.2015, а фактично кошти були сплачені ТОВ «СЕЛЕКТУР» 12.03.2015.
На підставі висновків акту перевірки, 13.02.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення № 0109651212, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10%, що складає 5 611, 50 грн. 
Позивач не погодився з таким рішенням відповідача та звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України. Зокрема, цим Кодексом визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податковою декларацією є документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України)
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
На виконання пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов`язання з цього податку, без подання податкової декларації.
Пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За змістом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, приписи статті 126 Податкового кодексу України застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. Тобто, підставою для притягнення платника податків до відповідальності на підставі згаданої норми, є встановлення факту не сплати таким платником суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом встановлених строків.
У цій справі, стверджуючи про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ГУ ДПС у м. Києві вказує на встановлення факту несвоєчасної сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток за 2014 рік. 
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідно до податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік № 9427483791 від 02.03.222015, ТОВ «СЕЛЕКТУР» визначило грошове зобов`язання в сумі 56 204, 00 грн, кінцевим строком оплати якого було 11.03.2015.
Відповідно до платіжного доручення № 146 від 11.03.2015, кошти в сумі 56 204, 00 грн були перераховані отримувачу УДКСУ у Подільському районі ГУ ДКСУ у м. Києві з призначенням платежу «Сплата податку на прибуток за 2014 р». Цей платіж проведено Печерською філією АТ КБ ПриватБанк 11.03.2015 о 09:59:00.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, на момент виникнення спірних правовідносин, визначались Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Так, пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону встановлено, що платіжне доручення є розрахунковим документом, на підставі якого здійснюється ініціювання переказу, а пунктом 22.4 цієї статті передбачено, що з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, ініціювання переказу є завершеним.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про виконання позивачем свого обов`язку щодо сплати податку на прибуток за 2014 рік у встановлений Податковим кодексом України строк, а саме: 11.03.2015 у момент завершення ініціювання переказу та його проведення банком – о 09 год 59 хв.
При цьому, твердження відповідача про те, що обов`язок щодо сплати узгоджених грошових зобов`язань вважається виконаним в момент зарахування коштів до відповідного бюджету, суд вважає помилковим, оскільки Податковий кодекс України таких приписів не містить.
Суд зазначає, що після надання банку для виконання належним чином оформленого платіжного доручення про перерахування коштів в рахунок оплати узгоджених грошових зобов`язань та його прийняття до виконання банком, платник не має можливості впливати на терміни зарахування цих коштів отримувачу.
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправним.
Положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі № 640/18219/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко