Копія
154/560/26 
2/154/751/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Каліщука А.А.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЩЕЛЬОК» (надалі позивач) звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.08.2021 між позивачем та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 2854803567-425337, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 5500 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами.
Кредит видавався строком на 22 дні, із дисконтною відсотковою ставкою – 1,8500000000000001 % на добу. Базова процентна ставка становить 2,2% на добу.
Відповідно до п. 3.6., 3.7 договору строк кредитування було продовжено на 90 днів, тобто з 31.08.2021 по 28.11.2021, за ставкою 2,2% на добу. 
Кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не повернув кошти та не сплатив проценти за користування кредитом. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 09.08.2021 утворилась заборгованість:
заборгованість за кредитом – 4 779 грн;
заборгованість за нарахованими процентам за користування кредитом – 9201,71 гривень.
Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором від 09.08.2021 в розмірі 13980,71 грн та 2662,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
09.03.2026 відповідач подав відзив в якому позов не визнав. Зазначив, що строк кредитування був продовжений до 28.11.2021, а тому саме з цієї дати позивачу відомо про порушене його право. Позивач звернувся до суду 09.02.2026, тобто після спливу встановленого трирічного строку позовної давності. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, тобто відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, нараховнані відсотки в розмірі 9201,71 грн є непропорційно великим із розміром отриманого кредиту, що не відповідає принципам справедливості. Також завищеним є розмір витрат на правничу допомогу, оскільки справа є типовою та не потребує значних витрат часу на її підготовку. У разі часткового задоволення позову просить зменшити розмір відстоків за користування кредитом та витрати на професійну правничу допомогу. 
26.03.2026 представник позивача подав відповідь відзив, в якому просив позов задовольнити. У відповіді на відзив зазначив, що відсутні обставини, які б вказували на відсутність вільного волевиявлення відповідача на отримання кредиту. Враховуючи принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з позивачем. Відповідач погодився з усіма умовами договору, в тому числі із відсотками за користування кредитом. Також позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки з 02.04.2020 по 30.06.2023 перебіг строку позовної давності був зупинений через дію карантинних обмежень (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). З 17.03.2022 до 29.01.2024 було зупинено перебіг строку позовної давності (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Просить позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Просить позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлена про дату і час судового засідання, не повідомила про поважну причину неприбуття, а тому розгляд справи проводиться за її відсутності на підставі поданих стронами доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 09.08.2021 між ТзОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №2854803567-425337, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1.1 договору, позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5500 грн, перерахувавши кошти на баківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті, на яку позивач повинен перерахувати кощти згідно з договору . 
За користування кредитом відповідач зобов`язався сплатити позивачу 1,85% на добу (лояльний період).
Базова процентна ставка становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., 3.6., 3.7., 3.8. 
Відповідач у відзиві на позов не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання коштів в розмірі 5500 гривень та їх не повернення у строк, передбачений договором, а тому дані обставини не підлягають доказуванню.
Згідно з п. 2.1. договору сторони визначили, що строк кредитування становить 22 дніи, з можливістю подовження. 
У п. 2.2. договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. договору строк лояльного періоду може бути прожовдено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
Відповідно до п. 3.6. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування куредитом на наступних умовах:
зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п.3.7.);
з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 3.8.). 
Оскільки відповідач до спливу лояльного періоду не виконав обов`язок і не повернув кредит та продовжив користуватись кредитом після закінчення лояльного періоду, що за кредитним договором є відкладальною обставиною, а тому строк користуваннгя кредитом продовжився на 90 днів, тобто до 28.11.2021. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором від 09.08.2021 в розмірі 13980,71 грн, яка складається із заборгованість за кредитом – 4 779 грн та заборгованості за нарахованими процентам за користування кредитом – 9201,71 гривень.
Відповідач не надав суду контррозразунку заборгованості, а також належні та допустимі докази, які б спростували наявність цієї суми заборгнованості.
Застосовані норми права та мотиви суду. 
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 у строк визначений договором не повернув кредит у розмірі 4779 грн, а також проценти за користування кредитом в період з 09.08.2021 по 28.11.2021 в розмірі 9201,71 грн, а тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 13980,71 гривню заборгованість за кредитним договором від 09.08.2021. 
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, то суд зазначає наступне.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX доповнено п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. 
Відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Даним законом призупинено строк позовної давності з 02.04.2020 по 30.06.2023.
«Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено п. 19 на підставі Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії.
Даним законом призупинено строк позовної давності з 17.03.2022 по 29.01.2024.
Закон №4434 передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачав зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦКУ, на період дії воєнного стану.
Закон №4434 набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 №108. Тому, він набрав чинності з 04.09.2025, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності.
Таким чином, з 02.04.2020 по 03.09.2025 строки позовної давності були зупинені.
Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 02.09.2026, а в період 02.04.2020 по 03.09.2025 строки позовної давності були зупинені, а тому позивач не пропустив строк позовної давності. 
Щодо зменшення відсотків за користування кредитом, з підстав їх завищення, то суд зазначає наступне.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч.1 ст. 627 ЦК України).
Відповідач не надав суду доказів, які б вказували на відсутність вільного волевиявлення на укладення договору та отримання кредиту на умовах визначених у договорі, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом. Відповідач під час підписання кредитного договору, ознайомившись із його змістом, будь-яких зауважень щодо умов не висловлювала, тобто в повній мірі погодилась із розміром процентів за користування кредитом. 
Крім того, суд вправі самостійно зменшити лише розмір процентів, як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак не вправі зменшувати розмір процентів за користування кредитом, який визначений умовами договору (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Оскільки позивач просить стягнути із відповідача заборгованість по процентах за користування кредитом, який нарахований відповідно до умов договору, а не проценти, як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому відсутні правові підстави для самостійного зменшення судом розміру процентів за користування кредитом, який визначений умовами договору.
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір 2662,40 грн, які позивач сплатив за подання позову. 
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Із матеріалів справи вбачається, що наявність договірних відносин між адвокатом Гурським Г.Ю. та ТзОВ «КОШЕЛЬОК» у справі, що розглядається, підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 12.02.2025, актом приймання-передачі правової допомоги до договору від 12.02.2025.
На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10000 грн не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач у відзиві на позов просив суд звернути увагу на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю даної справи та обсягом наданих адвокатом послуг. 
Таким чином, відповідач не погодився із розміром витрат на професійну правничу допомогу та на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи, котра на думку суду не є складною, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, подання адвокатом заяви про розгляд справи без його участі та розгляд справи за відсутності адвоката в судових засіданнях, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру та необхідності зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача в користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, ст.610, ст. 611, 1049, 1054 ЦК України,суд,
ухвалив:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором № №2854803567-425337 від 09.08.2021 в сумі 13980,71 гривню.
Стягнути ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» 2662,40 гривень судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», ЄДРПОУ 40842831, Київська область, Бучанський рвйон, с. Чайки, вул. Антонова, 8А.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Головуючий:/підпис/
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя А.А. Каліщук