ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/1155/25	

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В.
за участю секретаря судового засідання – Псярук О.В.
за участю представників сторін:
прокурор-Кульчицький Є.Г.
від скаржника- адвокат Хоружа Н.В.
від позивача-Суховолець У.А.
розглянув матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрпошта» (вх. ЗАГС №01-05/573/26)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Неверовська Л. М.) від 28.01.2026 
у справі №909/1155/25 
за позовом керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України
до Акціонерного товариства "Укрпошта", 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд державного майна України
про витребування нерухомого майна адміністративно-виробничі будівлі, об`єкти нежитлової нерухомості

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Івано-Франківської області звернувся керівник Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про витребування нерухомого майна – адміністративно-виробничих будівель, об`єктів нежитлової нерухомості, частки 40/100, що розташовані за адресою: селище Богородчани, вул. Шевченка, 57, Івано-Франківського району Івано-Франківської області, а саме: адміністративного будинку літ. А загальною площею 1468,7 кв. м, гаражів літ. Б1 площею 234,0 кв. м, дизельної-гаража літ. Б площею 189,5 кв. м, майстерні літ. Г площею 62,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – 1933992326204.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні об`єкти нерухомого майна є державною власністю, які перебували у господарському віданні УДППЗ «Укрпошта» та були передані до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» в процесі корпоратизації без права їх відчуження. На думку прокурора, передача державного майна до статутного капіталу акціонерного товариства, 100 % акцій якого належать державі, не є способом приватизації та не змінює форму власності такого майна. Відтак державне майно незаконно вибуло з державної власності та було зареєстроване за АТ «Укрпошта» на праві приватної власності. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, прокурор зазначає, що зміна державної форми власності можлива виключно в порядку приватизації, а тому спірне майно підлягає витребуванню на користь держави.
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 28.01.2026 у справі №909/1155/25 позов керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України до акціонерного товариства «Укрпошта» про витребування нерухомого майна - адміністративно-виробничі будівлі, об`єкти нежитлової нерухомості, частку 40/100, що за адресою: с-ще. Богородчани, вул. Шевченка 57, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, а саме: адміністративний будинок, А, загальною площею 1468,7 кв.м., гаражі, Б1, площею 234,0 кв.м., дизельна-гараж, Б, площею 189,5 кв.м., майстерня, Г, площею 62,4 кв.м., реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно 1933992326204 - задовольнив. Витребував у акціонерного товариства «Укрпошта» на користь Міністерства розвитку громад та територій України нерухоме майно - адміністративно-виробничі будівлі, об`єкти нежитлової нерухомості, частку 40/100, що за адресою: с-ще. Богородчани, вул. Шевченка 57, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, а саме: адміністративний будинок, А, загальною площею 1468,7 кв.м., гаражі, Б1, площею 234,0 кв.м., дизельна-гараж, Б, площею 189,5 кв.м., майстерня, Г, площею 62,4 кв.м., реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно 1933992326204. Стягнув з акціонерного товариства «Укрпошта» на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судовий збір у сумі 16416,29 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне нерухоме майно не вибуло з державної власності, оскільки передача майна державного підприємства до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» в процесі корпоратизації не є приватизацією та не змінює форми власності такого майна. Керуючись правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, суд зазначив, що зміна державної форми власності можлива виключно шляхом приватизації у встановленому законом порядку. Майно, передане до статутного капіталу акціонерного товариства, 100 % акцій якого належать державі, залишається державною власністю, а товариство набуває щодо нього лише право господарського відання як правонаступник державного підприємства. Враховуючи, що УДППЗ «Укрпошта» належало до об`єктів державної власності, які не підлягали приватизації, а законодавство містило пряму заборону на відчуження такого майна, суд визнав, що державна реєстрація права приватної власності за АТ «Укрпошта» була здійснена без належних правових підстав.
Суд також встановив, що належним способом захисту порушеного права держави є віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки спірний об`єкт був зареєстрований за відповідачем без законних підстав. При цьому доводи відповідача про пропуск строку позовної давності були відхилені, оскільки перебіг позовної давності був продовжений на час дії карантину та зупинений на період воєнного стану. З огляду на встановлені обставини та правові висновки Верховного Суду, суд визнав позов обґрунтованим і задовольнив його, витребувавши спірне нерухоме майно з володіння АТ «Укрпошта» на користь держави в особі Міністерства розвитку громад та територій України.
27.02.2026 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2026 у справі №909/1155/25.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Укрпошта» просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2026 у справі №909/1155/25 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в повному обсязі. Покликається на такі обставини: скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державне майно, передане державою до статутного фонду товариства в процесі його корпоратизації в акціонерне товариство, 100 % акцій якого належать державі, до моменту завершення процедури приватизації є державною власністю, оскільки такий висновок не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права; чинним законодавством України не встановлено заборони на формування статутного капіталу товариства з майна державного підприємства в ході його корпоратизації; місцевий господарський суд помилково дійшов висновку про те, що на момент передачі спірного нерухомого майна до статутного капіталу товариства та на момент вчинення оспорюваних реєстраційних дій щодо цього майна існувала пряма законодавча заборона на відчуження нерухомого майна - об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»; суд не врахував положення Статуту, які прямо закріплюють, що все нерухоме та інше майно, передане до статутного капіталу товариства або набуте на законних підставах, є його власністю; під час вирішення справи суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин; прокурор неправильно визначив сторони спірних правовідносин та обрав неефективний спосіб захисту; вимога про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача є неналежним способом захисту порушеного права; товариство позбавлене права приймати рішення щодо зміни правового статусу переданого йому майна, а відтак не може бути відповідачем у цих правовідносинах.
Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково ототожнив корпоратизацію з приватизацією, неправильно застосував норми матеріального права та не врахував подальші зміни законодавства. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 сформовано колегію суддів у складі: Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Панова І. Ю.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, зокрема шляхом подання до апеляційного суду заяви про усунення недоліків апеляційної скарги з належними доказами сплати судового збору у встановленому судом в цій ухвалі розмірі.
10.03.2026 скаржник усунув недоліки апеляційної скарги.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Укрпошта” на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2026 у справі №909/1155/25, встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував у Господарського суду Івано-Франківської області матеріали справи.
У зв`язку із перебуванням у відрядженні судді – члена колегії Панової І. Ю., розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату №50 від 23.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та здійснено автоматичну заміну судді–члена колегії Панової І. Ю. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Ржепецький В.О., судді-члени колегії Зварич О.В. і Міліціанов Р.В.
Ухвалою суду призначено розгляд справи на 23.04.2026.
23.04.2026 в режимі відеоконференції в судовому засіданні взяли участь представники апелянта та позивача та прокурор, які підтримали позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.
24.03.2026 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» представниця скаржника Хоружа Н.В. подала клопотання про зупинення провадження у справі №909/1155/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №927/187/25.
У судовому засіданні 23.04.2026 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання скаржника - АТ «Укрпошта» про зупинення провадження у справі №909/1155/25.
Ухвалою суду від 23.04.2026 відкладено розгляд справи на 04.06.2026.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача зазначеним процесуальним правом не скористалися.
Інших клопотань, заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.
04.06.2026 в режимі відеоконференції в судовому засіданні взяли участь представники апелянта та позивача та прокурор, які підтримали позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 1.1 статуту Українського об`єднання поштового зв`язку «Укрпошта», затвердженого Міністерством зв`язку України 30.09.1993, воно засновано на державній власності, знаходиться у сфері управління та підпорядковане Міністерству зв`язку України (правонаступник Міністерство інфраструктури України); майно об`єднання складають закріплені за ним основні фонди та обігові кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається у його самостійному балансі, і належать йому на правах повного господарського відання (п. 5.1 статуту).
Рішенням Кабінету Міністрів України 02.02.1994 створено Українське об`єднання поштового зв`язку «Укрпошта» як окрема державна структура у результаті реформування галузі зв`язку (розподілу на поштовий та електрозв`язок).
Наказом Державного комітету зв`язку України №93 від 15.06.1998 Українське об`єднання поштового зв`язку «Укрпошта» реорганізоване згідно з Програмою реструктуризації Укрпошти, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 04.01.1998, шляхом його перетворення в Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») та затверджено його статут.
07.09.2005 проведено державну реєстрацію змін до статуту УДППЗ «Укрпошта». За преамбулою статуту, УДППЗ «Укрпошта» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності і на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.09.2004 №684-р «Про затвердження переліку підприємств, установ та організацій, що передаються до сфери управління Мінтрансзв`язку» належить до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України - орган управління майном (УДППЗ «Укрпошта»).
Згідно п. 4.1 статуту УДППЗ «Укрпошта», майно підприємства складається з основних фондів, обігових коштів, а також інших цінностей, вартість яких відображається у балансі підприємства і належать йому на правах господарського відання.
Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області від 11.06.2008 № 282 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна», за результатами розгляду клопотання Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» надано дозвіл на виготовлення свідоцтва про право власності часткою 40% на адміністративний будинок Богородчанського ЦОС №7, що знаходиться за адресою: вул.Шевченка, 57, смт. Богородчани, яке належить державі в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету зв`язку і інформації України, УДППЗ «Укрпошта» на праві повного господарського відання.
На підставі вказаного рішення виконавчого комітету видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС від 02.10.2008, власники: держава в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету зв`язку і інформації України, в повному господарському віданні УДППЗ «Укрпошта», опис об`єкта: адміністративний будинок, А, 1468,7 кв.м., гаражі, Б, 234,0 кв.м., дизельна-гараж, Б, площею 189,5 кв.м., майстерня, Г, 62,4 кв.м., адреса об`єкта: вул. Шевченка, 57, смт. Богородчани, Івано-Франківської області, частка: 40/100.
Факт реєстрації права власності на вказане майно за державою в особі УДППЗ "Укрпошта» підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССМ № 641662 від 02.10.2008, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Указом Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство транспорту та зв`язку України реорганізовано у Міністерство інфраструктури України.
На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №72 8-р від 17.07.2015, наказом Міністерством інфраструктури України № 56 від 16.02.2017 УДППЗ «Укрпошта» перетворено у Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта»), 100% акцій якого належать державі та не підлягають відчуженню, за умови збереження попереднього профілю діяльності підприємств.
Розпорядженням №728-р від 17.07.2015 Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства інфраструктури України щодо перетворення Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта (код згідно з ЄДРПОУ 21560045), м.Київ, вул. Хрещатик, 22, у Публічне акціонерне товариство Укрпошта, 100% акцій якого належать державі та не підлягають відчуженню, за умови збереження попереднього профілю діяльності підприємств.
Міністерство інфраструктури України видало наказ №56 від 16.02.2017 «Про припинення Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» в результаті його перетворення в публічне акціонерне товариство «Укрпошта» та створення публічного акціонерного товариства «Укрпошта».
Згідно п. 2 цього наказу вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Укрпошта», 100% акцій якого належить державі в особі Міністерства інфраструктури України, шляхом перетворення Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». У п. 3 зазначеного наказу визначено, що ПАТ «Укрпошта» є правонаступником УДППЗ «Укрпошта».
Таким чином, впродовж 2017-2021 років відповідачем змінювалася організаційно-правова форма з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, а в подальшому на Акціонерне товариство "Укрпошта", що підтверджується відповідними редакціями статутів товариства, в той же час, пункт 4.1 кожної із редакцій статуту було передбачено, що засновником і єдиним акціонером товариства є держава в особі Міністерство інфраструктури України.
Пунктами 5.4., 5.5 статутів АТ "Укрпошта" визначено, що усе нерухоме та інше майно, передане до статутного капіталу Товариства або набуте Товариством на законних підставах, є його власністю. Державне майно, передане Товариству в господарське відання, користування чи управління, не включається до статутного капіталу Товариства та використовується в порядку, передбаченому законодавством та цим Статутом. Товариство використовує та утримує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства. Майно, що є державною власністю і надане товариству в господарське відання, користування чи управління, включається до його активів, але не може бути відчужене у будь-який спосіб без рішення загальних зборів. Списання та передача такого державного майна здійснюється відповідно до законодавства.
Наказом Міністерства інфраструктури України №240 від 05.07.2017 «Про затвердження акту передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» затверджено акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», що є правонаступником УДППЗ «Укрпошта», відповідно до якого Міністерство інфраструктури України передало, а ПАТ «Укрпошта» прийняло об`єкти державного майна згідно з переліками.
Згідно з додатком 15 до акту передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта», що є правонаступником УДППЗ «Укрпошта», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 05.07.2017 №240, Міністерство інфраструктури України з 01.03.2017 передало, а ПАТ «Укрпошта» прийняло об`єкти державного майна, зокрема, у тому числі будівлю Богородчанського РВД, вартістю 2462634 грн, гараж, вартістю 119268 грн, майстерню, вартістю 16186 грн, котельню, вартістю 137960 грн, які розташовані за адресою: вул. Шевченка, 57, смт. Богородчани, Івано-Франківської області (інвентарні номери 10077, 10078,10079, 10087).
10.10.2019 державним реєстратором Рогатинської районної державної адміністрації за ПАТ «Укрпошта» зареєстровано право власності, у розмірі частки 40/100, на адміністративний будинок А, загальною площею 1468,7 кв.м., гаражі Б1 площею 234,0 кв.м., дизельна-гараж площею Б 189,5 кв.м., майстерня Г площею 62,4 кв.м.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірне майно за ПАТ «Укрпошта» зареєстровано державним реєстратором на підставі: акту передавання майна до статутного капіталу, виданого №240 05.07.2017 Міністерством інфраструктури України; додатку до акту передавання майна до статутного капіталу від 05.07.2017, виданого Міністерством інфраструктури України; наказу Міністерства інфраструктури України № 240 від 05.07.2017; наказу Міністерства інфраструктури України № 56 від 16.02.2017; свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.10.2008, виданого Богородчанською селищною радою.
За загальними правилами, установленими статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.
Проте на відміну від акціонерних товариств, які засновуються на базі приватної власності, створення акціонерних товариств на базі майна державних підприємств регулюється не лише нормами Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України), Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та зазначеного вище Закону, а й спеціальним законодавством.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірне майно до перетворення УДППЗ «Укрпошта» у ПАТ «Укрпошта» перебувало у державній власності та було закріплене за державним підприємством на праві господарського відання. 
Зокрема, свідоцтвом про право власності від 02.10.2008 підтверджено, що власником спірного майна є держава в особі Кабінету Міністрів України, а УДППЗ «Укрпошта» здійснювало щодо нього право повного господарського відання.
Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на державне майно у разі його приватизації, а за змістом частини 3 статті 145 ГК України правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній власності, може бути змінено тільки шляхом приватизації майна державного підприємства.
Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до вичерпного переліку способів приватизації державного майна не належала передача державного майна до статутного фонду акціонерного товариства, створеного шляхом корпоратизації державного унітарного підприємства, а також вона не є способом його приватизації.
Крім того, згідно із частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при перетворенні державного унітарного підприємства в акціонерне товариство воно стає правонаступником підприємства, що приватизується.
Водночас акціонерні товариства, засновником і єдиним акціонером яких є держава в особі органів виконавчої влади, мають спеціальний (особливий) правовий режим майна порівняно з іншими господарськими товариствами, які створюються в загальному порядку, а державне майно, передане до статутного фонду державних акціонерних товариств, залишається у державній власності й відчуження його можливе тільки органами приватизації через визначені законом приватизаційні процедури.
Отже, до моменту завершення процедури приватизації до створюваного акціонерного товариства в силу правонаступництва переходять права та обов`язки, які мало державне унітарне підприємство, у тому числі й обсяг майнових прав на державне майно, в даному випадку - право господарського відання.
Таким чином, державне майно, яке закріплювалося за державним підприємством на праві господарського відання - перебуває у володінні створеного акціонерного товариства на праві господарського відання.
У свою чергу, корпоратизація державних унітарних підприємств через їх перетворення у господарські товариства є лише передумовою для подальшої приватизації майна, переданого державою до їх статутного фонду.
Проведення корпоратизації державного унітарного підприємства в акціонерне товариство не є його приватизацією, а тому внесення майна до статутного фонду такого товариства не може розглядатися як підстава для зміни його форми власності.
У зв`язку із цим державне майно, передане державою до статутного фонду державного унітарного підприємства, корпоратизованого в акціонерне товариство, 100 % акцій статутного фонду якого залишаються у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації є державною власністю.
Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 № 847-XIV (в редакції, чинній на момент проведення реорганізації УДППЗ «Укрпошта» шляхом перетворення в ПАТ «Укрпошта» та затвердження акту передавання майна) УДППЗ «Укрпошта», код ЄДРПОУ 21560045, було включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані (додаток 2 до Закону). Цей Закон втратив чинність 20.10.2019, з дня набрання чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 № 145-IX.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 зазначила, що корпоратизація державного підприємства не є приватизацією, а передання державного майна до статутного капіталу акціонерного товариства, 100 % акцій якого належать державі, не змінює форми власності такого майна. До завершення процедури приватизації відповідне майно залишається державною власністю, а до товариства переходить лише той обсяг майнових прав, який мав попередній суб`єкт господарювання, тобто право господарського відання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04.02.2025 у справі № 917/2033/21, від 19.02.2025 у справі № 917/453/22 та від 19.05.2026 у справі № 927/187/25, у яких досліджувалися подібні правовідносини щодо майна АТ «Укрпошта».
Отже, саме затвердження акта передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» не було юридичним фактом, що зумовив перехід права державної власності на спірне майно до товариства, а тому державна реєстрація за відповідачем права приватної власності не ґрунтувалася на належних правових підставах.
Посилання апелянта на те, що на момент передачі майна до статутного капіталу Товариства та на момент проведення державної реєстрації права власності не існувало законодавчих обмежень щодо зміни правового режиму такого майна, спростовуються чинним на той час законодавством.
На момент перетворення УДППЗ «Укрпошта» в ПАТ «Укрпошта» державне підприємство було включене до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».
Крім того, відповідно до пункту «г» частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» не підлягали приватизації національні оператори поштового зв`язку як інфраструктурні підприємства-монополісти, збереження яких у державній власності є необхідним для забезпечення загальнодержавних потреб.
Частиною дев`ятою статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було прямо встановлено, що господарські організації, створені на базі об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації, до виключення їх із відповідного переліку не можуть вчиняти дії щодо майна, переданого до їх статутного фонду, наслідком яких може бути його відчуження.
За змістом статті 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ від 06.06.2007 № 803, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законами, а щодо нерухомого майна - за умови додаткового погодження з ФДМУ.
Апеляційний господарський суд врахував, що з 28.08.2025 втратив чинність Господарський кодекс України (надалі - ГК України), згідно зі ст. 17 Закону України №4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб, але на час звернення позивача з позовом він був чинний.
Зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника у спосіб, передбачений ГК України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом (частина 2 статті 145 ГК України).
Верховний Суд неодноразово викладав позицію щодо застосування норм частини 3 статті 86, частин 2-4 статті 145 ГК України у правовідносинах щодо розпорядження нерухомим майном державної форми власності, переданим до статутного фонду державного підприємства.
За висновками Верховного Суду, проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно; таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 920/1077/16, від 28.03.2018 у справі № 925/792/17, від 08.05.2018 у справі № 925/875/17, від 22.05.2018 у справі № 915/1021/16, від 30.05.2018 у справі № 915/825/16, від 05.07.2018 у справі № 915/826/16, від 11.10.2018 у справі № 906/916/16, від 06.11.2018 у справі № 925/473/17, від 20.03.2019 у справі № 927/735/16, від 13.11.2019 у справі № 916/665/18, від 10.09.2020 у справах № 923/197/18 і № 923/576/18, від 01.10.2020 у справах № 924/647/18, № 912/1672/18, від 18.03.2021 у справі №924/592/20).
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду 04.02.2025 у справі № 917/2033/21, яка має змістовно подібні правовідносини.
Акт передавання майна, на підставі якого була здійснена державна реєстрація права власності на спірне майно, не може розглядатися як правочин, відповідно до якого на законних підставах виникло право приватної власності на відповідне майно, а тому, оскільки спірне майно перебувало у володінні Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на праві господарського відання, відповідач як юридична особа, створена внаслідок перетворення останнього, відповідно до частини 2 статті 108 ЦК України набув не право приватної власності, а право господарського відання на зазначене майно, яке залишилося у власності держави з огляду на встановлення прямих заборон на відчуження та передачу до статутного фонду господарських товариств такого майна. Таким чином, державну реєстрацію права приватної власності за відповідачем здійснено за відсутності належних правових підстав.
Колегія суддів зазначає, що реєстрація права приватної власності на спірне майно за АТ «Укрпошта» здійснена 26.03.2019. 
У свою чергу, посилання скаржника на приписи статей 9 та 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» у редакції Закону України № 3587-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення корпоративного управління» та статті 18 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» у редакції статті 17 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» суд відхиляє з огляду на набрання чинності таких норм після значного проміжку часу від дати здійснення спірної реєстрації. У той же час, відповідні нормативно-правові акти не містять чітких норм які б вказували на встановлення ними зворотної дії в часі і можливості поширення їх дії на обставини, які є спірними у справі № 927/187/25.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про існування законодавчих обмежень щодо зміни правового режиму спірного майна повністю відповідає вимогам закону та правовим позиціям Верховного Суду.
Доводи апелянта про те, що відповідно до статуту усе майно, передане до статутного капіталу товариства, є його власністю, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
Частиною першою статтею 8 Конституція України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене вище, положення статуту юридичної особи не можуть суперечити імперативним нормам закону та змінювати встановлений законом правовий режим державного майна.
При цьому сам Статут АТ «Укрпошта» передбачає, що державне майно, передане товариству в господарське відання, користування чи управління, використовується відповідно до законодавства, а майно, що перебуває у державній власності, не може бути відчужене інакше ніж у порядку, визначеному законом.
Отже, положення статуту не можуть розглядатися як самостійна правова підстава для виникнення у відповідача права приватної власності на майно, яке згідно із законом залишалося у державній власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту та визначено неналежний склад сторін спору, є безпідставними з огляду на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що спір у цій справі виник у зв`язку з державною реєстрацією за АТ «Укрпошта» права приватної власності на спірне нерухоме майно, яке до цього належало державі та перебувало у господарському віданні підприємства поштового зв`язку за відсутності волі держави на відчуження майна та без передбачених законом підстав для припинення державної форми власності.
Таким чином, предметом спору є відновлення порушеного права власності держави на майно, яке вибуло з її володіння поза встановленим законом порядком.
Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Зміст суб`єктивного права власності формулюється через відому «тріаду» прав або правомочностей (володіння, користування, розпорядження). Аналогічний підхід втілений у статті 317 Цивільного кодексу України.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно та без належної правової підстави заволоділа ним.
Таким чином, предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння.
Ототожнення володіння як права і володіння як фактичного стану є помилковим.
Володіння як фактичний стан (фактичне володіння), коли воно не ґрунтується на будь-якому суб`єктивному праві, слід визначати як реальне володарювання або панування особи над індивідуально визначеною річчю з наміром володарювати нею в своєму або чужому інтересі.
Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Фактичне володіння рухомими майном створює презумпцію законності такого володіння. З фактичним вибуттям цього майна з володіння власника вона (презумпція) для нього більше не діє, а з цим втрачається і можливість здійснювати всі повноваження власника. Відповідно віндикацією рухомого майна відновлюється (1) фактичне володіння і (2) презумпція законності володіння.
Стосовно нерухомого майна фактичне володіння саме по собі презумпції законності володіння не встановлює. Її встановлює запис у Реєстрі. Тому лише у випадку «втрати» обох компонентів (фактичного володіння і запису) право особи підлягає захисту віндикаційним позовом. Запис у Реєстрі дає можливість власнику у відносинах з третіми особами дозволяти або забороняти користуватись майном, розпоряджатись ним. Тому слід визнати, що віндикаційним позовом належить захищати право власності особи, яку позбавлено можливості здійснювати всі повноваження власника, як фактично, так і юридично, тобто таку, яку усунуто від фізичного панування над майном, і стосовно майна внесено запис про право власності іншої особи.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Велика Палата Верховного Суду дотримується правової позиції, згідно з якою у разі, коли позивач вважає, що його право порушене внаслідок державної реєстрації права власності за відповідачем, належним способом захисту є віндикаційний позов. Це пояснюється тим, що рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння саме по собі є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень або записів щодо державної реєстрації права власності за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного поновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19).
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що коли право власності на нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, належним способом захисту є саме віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки його задоволення забезпечує відновлення порушеного права власника та є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Аналогічний правовий висновок підтверджений Верховним Судом у постанові від 19.05.2026 у справі № 927/187/25. Верховний Суд виснував, що позивач має право витребувати належне йому майно від особи, за якою зареєстровано право власності на це майно, незалежно від кількості попередніх відчужень, при цьому для витребування майна не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними чи недійсними рішень органів влади, правочинів, реєстраційних дій або записів державної реєстрації права власності.
Крім того, зазначив, що такі вимоги є неефективними способами захисту, оскільки їх задоволення саме по собі не відновлює право володіння власника майном. Натомість належним способом захисту є саме віндикаційний позов, задоволення якого є достатньою підставою для внесення належного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Верховний Суд дійшов висновку, що у спорі, який виник внаслідок державної реєстрації права приватної власності на майно, ключовим є встановлення обставин вибуття такого майна з державної власності. Суд зазначив, що саме вимога про витребування майна дозволяє відновити право власника та усунути наслідки незаконної державної реєстрації права власності за іншою особою. З цих підстав Верховний Суд вказав на відсутність підстав вважати віндикаційний позов неналежним способом захисту.
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. (Велика палата Верховного Суду постанова від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
Прокурор вважає, що інтереси держави в даній справі полягають у недопущенні незаконного вибуття з державної власності в приватну нерухомого майна, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави та належить до об`єктів критичної інфраструктури. Безпідставна зміна правового режиму такого майна з державної на приватну форму власності свідчить про порушення економічних інтересів держави та створює передумови для подальшого його відчуження поза конкурентною процедурою приватизації.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Положення про Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури), затвердженого постановою КМУ від 30.06.2015 № 460, Мінінфраструктури є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ.
Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері надання послуг поштового зв`язку. Зі змісту підпункту 63 п. 4 Положення вбачається, що згідно покладених на Мінінфраструктури завдань Міністерство здійснює відповідно до законодавства функції з управління об`єктами державної власності.
Виходячи з п. 4.1. Статуту ПАТ «Укрпошта» (згодом змінено-організаційну правову форму з публічної на приватну та перейменовано на Акціонерне товариство «Укрпошта», відповідач у справі) (в редакціях, чинних протягом 2017-2021 років), засновником і єдиним акціонером Товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України.
Відповідно до постанови КМУ від 02.12.2022 № 1343 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство інфраструктури України перейменоване на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, згодом відповідно до постанови КМУ від 06.09.2024 № 1028 - Міністерство розвитку громад та територій України.
Отже, Міністерство розвитку громад та територій України є суб`єктом управління корпоративними правами держави в статутному капіталі Товариства та має повноваження власника спірного майна, яке незаконно вибуло з державної власності.
Враховуючи викладене вище, прокурор звернувся саме з тим способом захисту, який відповідає характеру порушеного права, передбачений законом та визнається Верховним Судом як ефективний спосіб захисту права власності держави.
Твердження апелянта про те, що прокурором неправильно визначено відповідача, є безпідставним.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що саме рішення про витребування майна є належною та достатньою підставою для внесення до Державного реєстру речових прав запису про право власності належного власника.
Оскільки право приватної власності на спірне майно було зареєстровано саме за АТ «Укрпошта», товариство є фактичним володільцем майна та належним відповідачем у даному спорі незалежно від того, які державні органи приймали рішення щодо корпоратизації підприємства.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2026 у справі №909/1155/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 10.06.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький 

Судді О.В. Зварич

Р.В. Міліціанов