печерський районний суд міста києва

Справа № 757/50792/25-ц 
пр. 2-5784/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Вовк С.В.,
при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,
представника позивача Крижановського М.М.
представника відповідача Кирдана А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про захист прав споживачів та стягнення трьох відсотків річних, -
В С Т А Н О В И В:
13 жовтня 2025 року адвокат Крижановський Микола Михайлович, діючи в інтересах позивачки звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів та стягнення з відповідача 3% річних за період з 20 березня 2020 року по 29 травня 2025 року в розмірі 8722,41 Євро за порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором банківського вкладу № SAMDN25000728063078 від 21 серпня 2012 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Херсонського міського суду від 28.02.2024 року у справі № 766/6126/20 стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 36000,00 Євро (тридцять шість тисяч євро 00 центів) за договором банківського вкладу від 21 серпня 2012 року № SAMDN25000728063078, а також відсотки за період з 22.09.2012 р. по 21.06.2019 р. - 19698,94 Євро (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім Євро дев`яносто чотири цента), з 22.06.2019 р. по 13.04.2020 року - 296,12 Євро (двісті дев`яносто шість Євро 12 центів), а всього - 55995,06 Євро (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять євро шість центів). Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення коштів за договором банківського вкладу в розмірі 400000,00 (чотириста тисяч грн. 00 коп.).
Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у справі № 766/6126/20 вирішено:
«Апеляційну скаргу адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2024 року - змінити:
в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 Євро зменшивши визначену до стягнення суму до 575 Євро 10 центів,
в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи в сумі 2250 грн. 24 коп., зменшивши визначену до стягнення суму до 431 грн. 37 коп.,
в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судового збору у розмірі 10510 грн., зменшивши визначену до стягнення суму до 2014 грн. 77 коп.
В іншій оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін».
25.03.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області видав виконавчий лист.
09.04.2025 року Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.
29.05.2025 року рішення суду було виконане, грошові кошти в сумі 56318,73 Євро надійшли на банківський рахунок позивачки.
Позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити їй 3% річних за період з 20 березня 2020 року по 29 травня 2025 року в розмірі 8722,41 Євро, нарахованих на розмір вкладу за весь час прострочення виконання зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
На підставі викладеного, позивачка просить про задоволення позову.
Ухвалою судді від 21 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відзив на позов відповідач не надав.
27 листопада 2025 року від представника відповідача Кирдана А.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні по справі № 216/308/23 в Криворізькому районному суді Дніпропетровської області та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
20 січня 2026 року від представника відповідача Кирдана А.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні по справі № 910/9328/25 в Північному апеляційному господарському суді та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
22 січня 2026 року від представника позивачки Крижановського М.М. надійшла заява від 20 січня 2026 року про розгляд справи за відсутності сторони. В заяві представник позивачки посилався на те, що з інформації, яка розміщена 20.01.2026 року на сторінці Печерського районного суду міста Києва в соціальній мережі Facebook зазначено, що наразі в суді відсутнє електропостачання. Можливість доступу до сторінки суду на сайті судової влади наразі відсутня. 
Також зазначив, що провадження у справі № 757/50792/25-ц було відкрите ухвалою від 21 жовтня 2025 року, якою суд визначив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Отже відповідач мав достатньо часу для подання відзиву, проте станом на 20.01.2026 року відповідач не скористався своїм процесуальним правом, відзив суду не подав та не надсилав відзив позивачці ОСОБА_1 . Також відповідач не заявляв суду клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву.
У зв`язку із відсутністю в суді електропостачання представник позивачки просив суд розглянути позов ОСОБА_1 за відсутності в судовому засіданні сторони позивача за наявними матеріалами справи.
10 лютого 2026 року від представника позивачки Крижановського М.М. надійшла заява про врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, в якій він посилався на те, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.02.2026 року у справі № 716/1842/24 (провадження № 61-1735сво25) виклав такі висновки про застосування норм права:
«На вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України, які нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу позовна давність не поширюється відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання».
25 лютого 2026 року від представника відповідача Кирдана А.В. надійшли письмові пояснення з клопотаннями. В поясненнях представник відповідача заявив, що ознайомившись з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а обставини викладені в позові не відповідають дійсним обставинам справи.
Представник відповідача зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» в квітні 2025 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2024 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у справі № 766/6126/20, на які посилається представник позивачки як на підставу позову. Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 766/6126/20. Отже, враховуючи, що розгляд справи № 757/50792/25-ц нерозривно пов`язаний зі справою № 766/6126/20, на яку посилається Позивач в позові та яка перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції, АТ КБ «Приватбанк» просить Суд зупинити провадження у цій справі до вирішення основної справи в Верховному Суді.
Також звертає увагу суду на те, що виконавчий документ по справі № 766/6126/20 був виконаний Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 20.05.2025 року (а не 29.05.2025 року як зазначає позивачка в позові) шляхом примусового списання коштів з рахунку АТ КБ «Приватбанк», на підтвердження чого додав платіжну вимогу № НОМЕР_1 від 20.05.2025 року. Саме 20.05.2025 року на підставі платіжної вимоги № НОМЕР_1 було примусово списано Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з коррахунку АТ КБ «Приватбанк» кошти в сумі 2899076,73 гривень по справі № 766/6126/20 за виконавчим провадженням - ВП № НОМЕР_1. Також, фактичне виконання виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 766/6126/20 підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, яка додавалася представником позивача до позову.
Враховуючи наведені вище обставини, представник відповідача зазначив, що розрахунок 3% річних здійснений позивачкою невірно, та не відповідає фактичному періоду прострочення.
Крім того, представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що представник позивача звернувся до Суду з позовом 13.10.2025 року про стягнення трьох процентів річних за період з 20.03.2020 року по 29.05.2025 року, що перевищує загальний строк позовної давності.
Крім того, представник відповідача послався на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023) такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зазначив, що у справі № 757/50792/25-ц позивачка є кредитором, а АТ КБ "Приватбанк" є боржником.
Крім того, представник відповідача заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ЄДРПОУ 34979022. Зважаючи, що представник позивача по справі № 757/50792/25-ц посилається в позові на те, що рішення суду у справі № 766/6126/20 виконував Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ЄДРПОУ 34979022, (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б) та виконав його 29.05.2025 року, але фактично з АТ КБ «Приватбанк» кошти були стягнуті 20.05.2025 року (платіжна вимога додається), то слід залучити до участі у справі в якості третьої особи саме цей відділ ДВС для встановлення фактичних обставин справи.
Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу. При цьому він зазначив, що враховуючи безпідставність позовних вимог, вважаємо, що і підстави для стягнення витрат на правову допомогу теж відсутні. До того ж, в справі відсутній договір з адвокатом, акти виконаних робіт, квитанції та інші документи, які підтверджують надання такої допомоги, її обсяги та їх вартість.
Банк не погоджується із заявленим розміром судових витрат на правничу допомогу, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат. Заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та суттю спору, а тому має бути зменшений.
Представник відповідача послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269, та рішення у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, в якому, зокрема, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). Також послався на інші рішення Верховного Суду.
Крім того, представник відповідача просив суд продовжити строк для подання доказів по справі № 757/50792/25-ц, посилаючись на те, що з 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 було введено воєнний стан, який діє і до сьогодні, внаслідок чого уповільнюється ряд технологічних процесів, більшість співробітників Банку мобілізовано, архів банку в м. Львів частково знищений через російську агресію, тому перевірка відомостей, підготовка інформації та надання такої інформації і документів вимагає більшого часу.
17 березня 2026 року від представника позивачки Крижановського М.М. надійшли заперечення на клопотання представника відповідача, в яких, зокрема, зазначено наступне:
«26.11.2025 року та 19.01.2026 року представник відповідача Кирдан А.В. подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях. 25.02.2026 року представник відповідача Кирдан А.В. подав суду заяву «Письмові пояснення по справі № 757/50792/25-ц з клопотаннями», в якій, зокрема, заявив такі клопотання:
«3. Залучити до участі у справі № 757/50792/25-ц в якості третьої особи Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ЄДРПОУ 34979022, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б. 
4. Зупинити провадження у справі № 757/50792/25-ц до розгляду пов`язаної справи № 766/6126/20 в Верховному Суді.
5. Застосувати строк позовної давності до позовних вимог у справі № 757/50792/25-ц».
Крім того, вже втретє просив суд відкласти розгляд справи № 757/50792/25-ц, який призначено на 25.02.2026 року о 11:30 годин через перебування представника Відповідача в цей час в іншому судовому засіданні по справі № 212/11420/25 в Покровському районному суді м. Кривого Рогу».
Представник позивачки заперечував проти зупинення провадження у справі, посилаючись на приписи п. 6 ч. 1 ст. 251 та п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, при цьому зазначив, що ніякої об`єктивної неможливості розглянути дану справу немає. Крім того, норми ЦПК дають суду право зупинити провадження у справі лише до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. Оскільки представник відповідача посилається на подання відповідачем касаційної скарги на рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, то очевидно, що справа № 766/6126/20 вже розглянута судом апеляційної інстанції і рішення набрало законної сили у відповідності з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України, то підстави для зупинення провадження відсутні.
30 березня 2026 року від представника позивачки Крижановського М.М. надійшла заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат з додатками - копією договору № 2025/23 від 10.10.2025 року про надання правничої допомоги, який не містить підписів сторін, та копією підписаного сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт (послуг) до договору від 10.10.2025 року № 2025/23 про надання правової допомоги на суму 500 Євро.
5 травня 2026 року від представника позивачки Крижановського М.М. надійшла заява про прискорення розгляду справи, в якій він посилається на те, що у відповідності з вимогами статті 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Оскільки строк розгляду позову, визначений статтею 275 ЦПК України, сплив 20 грудня 2025 року, просить прискорити розгляд позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення коштів за договором банківського вкладу.
В судовому засіданні, яке відбулось 6 травня 2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду взяли участь представник позивачки Крижановський М.М. та представник відповідача Кирдан А.В.
Заслухавши клопотання представника відповідача, викладені ним в заяві від 25.02.2026 року, та заперечення представника позивачки, суд на місці ухвалив: у задоволенні клопотання представника відповідача, що стосується залучення третьої особи - відмовити із підстав того, що не вбачається, що рішення може вплинути на третю особу; щодо зупинення провадження - відмовити, оскільки рішення набуло законної сили; щодо застосування строків позовної давності, то дане питання буде вирішене під час прийняття рішення.
Після чого представником відповідача було усно заявлене клопотання про витребування у Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) матеріалів виконавчого провадження.
Вислухавши позицію сторін щодо заявленого клопотання, суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про витребування, у зв`язку із тим, що не було дотримано вимоги ст. 83, 84 ЦПК України.
6 травня 2026 року від представника позивачки Крижановського М.М. надійшла заява з додатками, в якій, зокрема, зазначено наступне:
«Додатково до пояснень, наданих суду в судовому засіданні, хочу зазначити наступне.
1) 30.03.2026 року мною була надана суду Заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат з додатками. В судовому засіданні, яке відбулось 06.05.2026 року, представник відповідача заявив суду, що він не мав можливості ознайомитись із цією заявою та доданими документами. Заяви в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС подаються із використанням спеціальних шаблонів, що забезпечує автоматизацію процесу та відповідність вимогам процесуального законодавства.
Шаблоном «Заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат» не передбачено зазначення відомостей про інших учасників провадження, крім заявника та його представника, тому підсистемою «Електронний Суд» ЄСІТС не передбачено надсилання такої заяви іншим учасникам.
Проте заява була зареєстрована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 30.03.2026 року і з нею можливо ознайомитись будь-кому з учасників справи.
З метою надання можливості представнику відповідача ознайомитись з цією заявою та доданими документами надаю її повторно з використанням іншого шаблону.
2) Представник позивачки ОСОБА_1 оглянув Заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат від 30.03.2026 року в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС та з`ясував, що до заяви був помилково прикріплений примірник Договору № 2025-23 від 10.10.2025 року про надання правової допомоги, не підписаний сторонами. Тому надаю суду підписаний примірник договору.
3) В судовому засіданні, яке відбулось 06.05.2026 року, представник відповідача також заявив, що не погоджується з доданим до позову розрахунком трьох процентів річних, оскільки грошові кошти на виконання рішення Херсонського міського суду від 28.02.2024 року у справі № 766/6126/20, були списані з рахунку відповідача 20.05.2025 року, тому факт їх зарахування на рахунок позивачки лише 29.05.2025 року, не є підставою для стягнення з відповідача трьох процентів річних за 9 днів з 20.05.2025 року по 29.05.2025 року. 
Надаю суду уточнений розрахунок трьох процентів річних за період з 20.03.2020 року по 20.05.2025 року на загальну суму 8681 Євро».
До заяви додані наступні документи:
- ордер на надання правничої допомоги від 10.10.2025 року.
- копія заяви від 30.03.2026 року про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат.
- копія договору від 10.10.2025 року № 2025/23 про надання правової допомоги.
- копія акту здавання-приймання виконаних робіт (послуг) від 26.03.2026 року № 1.
- розрахунок трьох процентів річних за період з 20.03.2020 року по 20.05.2025 року.
Також до заяви додані квитанції про надсилання заяви з додатками до електронного кабінету відповідача та представника відповідача в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.
11 травня 2026 року від представника відповідача Кирдана А.В. надійшли письмові пояснення від 08.05.2026 року з клопотаннями та запереченнями щодо стягнення з банку витрат на професійну правничу допомогу, які за змістом аналогічні клопотанням та запереченням, викладеним в заяві від 25.02.2026 року, були розглянуті судом в судовому засіданні 6 травня 2026 року, та в задоволенні яких було відмовлено протокольною ухвалою суду.
В судовому засіданні, яке відбулось 2 червня 2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду взяли участь представник позивачки Крижановський М.М. та представник відповідача Кирдан А.В.
Представник позивачки виклав свою позицію та підтримав її.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в цілому, проти стягнення 3% річних за період з 20.05.2025 року по 29.05.2025 року та проти стягнення витрат на правничу допомогу, вважав розмір правничої допомоги, зазначений в договорі та акті виконаних робіт, завищеним у порівнянні зі складністю справи.
ПОЗИЦІЯ СУДУ:
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно з частиною 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
За частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду від 28.02.2024 року у справі № 766/6126/20 стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 36000,00 Євро (тридцять шість тисяч євро 00 центів) за договором банківського вкладу від 21 серпня 2012 року № SAMDN25000728063078, а також відсотки за період з 22.09.2012 року по 21.06.2019 року - 19698,94 Євро (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім Євро дев`яносто чотири цента), з 22.06.2019 року по 13.04.2020 року - 296,12 Євро (двісті дев`яносто шість Євро 12 центів), а всього - 55995,06 Євро (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять євро шість центів). Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення коштів за договором банківського вкладу в розмірі 400000,00 (чотириста тисяч грн. 00 коп.).
Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у справі № 766/6126/20 вирішено «апеляційну скаргу адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2024 року - змінити:
- в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 Євро зменшивши визначену до стягнення суму до 575 Євро 10 центів,
- в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи в сумі 2250 грн. 24 коп., зменшивши визначену до стягнення суму до 431 грн. 37 коп.,
- в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судового збору у розмірі 10510 грн., зменшивши визначену до стягнення суму до 2014 грн. 77 коп.
В іншій оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін».
В позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за період з 20 березня 2020 року по 29 травня 2025 року в розмірі 8722,41 Євро за порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором банківського вкладу № SAMDN25000728063078 від 21 серпня 2012 року.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За нормою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Відповідно до чистин першої, другої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».
У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, відповідно до якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення 3% річних за договором банківського вкладу № SAMDN25000728063078 від 21.08.2012 року.
Проте суд не може погодитись з розрахунком, первісно доданим позивачем до позовної заяви, оскільки платіжною вимогою № НОМЕР_1 від 20.05.2025 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого документу в справі № 766/6126/20 з рахунку АТ КБ «Приватбанк» була списана сума боргу 2899076,73 грн., яка включає в себе стягнення боргу 56570,16 Євро на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Херсонського міського суду Херсонської області № 766/6126/20 від 25.03.2025, виконавчий збір 5657,01 Євро на користь держави згідно постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_1 від 09.04.2025, виданої заступником начальника Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Коваль Л.І.
За таких обставин, останнім днем невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення сум банківського вкладу є 20 травня 2025 року.
Тому суд сприймає як належний, уточнений розрахунок 3% річних на суму 8681 Євро, здійснений представником позивачки за період з 20.03.2020 по 20.05.2025 року, та наданий суду разом із заявою від 06.05.2026 року.
Розрахунок перевірений судом та відповідає дійсному періоду прострочення зобов`язання відповідачем.
З приводу заяви представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.02.2026 року у справі № 716/1842/24 (провадження № 61-1735сво25) виклав такі висновки про застосування норм права:
«На підставі викладеного, частини другої статті 416 ЦПК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду висловлює такі висновки про застосування норм права.
Правопорядок виключає застосування позовної давності до вимог про повернення вкладів, щоб гарантувати їх збереження у довгостроковій перспективі та стимулювати довіру до банків. Тобто в основі виключення вимог вкладника із сфери дії позовної давності є політико-правовим. Цей «імунітет» має поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком, іншою фінансовою установою. Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
На вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України, які нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу позовна давність не поширюється відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання».
У відповідності з вимогами частин п`ятої та шостої статті 13 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У відповідності з вимогами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, позовна давність не поширюється на вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України, які нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 8681 Євро із зазначених вище підстав.
Суд також зазначає, що сума 8681 Євро, яка підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки, зазначена без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку, виходячи із наступного.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 ПК України.
Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 ПК України).
До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 ПК України.
Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:
а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;
б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання;
Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа.
Отже, податковий агент, згідно п. п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України.
При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.
Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України.
Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.
Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України.
Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.
Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.
Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом Крижановським М.М. на підтвердження витрат на правничу допомогу надані: договір про надання правничої допомоги № 2025/23 від 10.10.2025 року, акт № 1 від 26.03.2026 року здавання-приймання виконаних робіт (послуг) до договору від 10.10.2022 року № 2025/23 про надання правової допомоги.
Розділом 2 договору № 2025/23 про надання правової допомоги від 10.10.2025, укладеним між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Крижановським М.М., передбачено, що клієнт зобов`язаний заплатити адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу гонорар, визначений за домовленістю сторін у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п`ятсот) Євро, готівкою або на банківський рахунок.
Враховуючи, що умовами вищевказаного договору сторонами погоджено розмір гонорару адвоката в твердій грошовій сумі в розмірі 500 Євро, суд не вправі втручатися у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).
Посилання представника відповідача на те, що представником позивачки не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг виконаних робіт або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, як підстава для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу судом до уваги не приймаються з огляду на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі № 823/2638/18 від 16.05.2019 року, № 910/6807/21, № 873/244/21 від 16.06.2022 року, у яких вказано на те, що якщо договором сторони погодили фіксований розмір вартості наданих послуг, суд не вправі втручатися у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони.
Крім того, суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково (в сумі 8681 Євро замість 8722,41 Євро) суд дійшов висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 497,62 Євро, тобто пропорційно до частини задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку:
500 Євро х 8681 Євро / 8722,41 Євро = 497,62 Євро.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки при подачі позову до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, рішення частково прийнято на користь позивачки, тому судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної вимоги майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року складає 3028 грн.
Ціна позову в національній валюті України за курсом Євро на дату звернення позивачки з позовом складала 419629,91 грн.
Один відсоток ціни позову складає 4196,30 грн., що є більшим ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року та менше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року.
Оскільки позов був поданий представником позивачки в електронній формі через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, розмір судового збору з використанням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору складає 4196,30 х 0,8 = 3357,04 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір, що підлягає стягненню на користь держави, складає 3357,04 грн. х 8681 Євро / 8722,41 Євро = 3341,10 грн.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 625, 901, 903 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 133, 137, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення трьох відсотків річних - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 20 березня 2020 року по 20 травня 2025 року в сумі 8681 (Вісім тисяч шістсот вісімдесят одне) Євро за порушення грошового зобов`язання за договором банківського вкладу № SAMDN25000728063078 від 21 серпня 2012 року.
Сума коштів, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , зазначена без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 497,62 Євро (Чотириста дев`яносто сім євро 62 цента).
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3341 грн. 10 коп.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Вовк