ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року
м. Київ
cправа № 911/2692/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок Полісся" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 (колегія суддів: Мальченко А. О., Михальська Ю. Б., Тищенко А. І.) у справі
за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави 
в особі Київської обласної державної адміністрації до Поліської селищної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок Полісся", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" про усунення перешкод шляхом визнання недійсним рішення, договору та скасування державної реєстрації,
за участю:
прокурора - Гущесової О. В.,
відповідача-1 - адвоката Біжінара Р. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) звернувся до Поліської селищної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок Полісся" (далі - ТОВ "Світанок Полісся") з позовом про:
1) усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 41,5565 га з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005 шляхом визнання рішення Радинської сільської ради Поліського району від 15.07.2020 № 840-53-VII недійсним; 
2) усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора від 20.07.2020 індексний номер 53196246 про державну реєстрацію права власності за Радинською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005 із припиненням речових прав щодо неї; 
3) усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 41,5565 га, який 15.07.2020 уклали Радинська сільська рада та ТОВ "Світанок Полісся"; 
4) усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005 у Державному земельному кадастрі.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка частково накладається на землі, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" (далі - ДП "СЛП "Київоблагроліс") і є власністю держави, а належним розпорядником спірної землі є виключно Київська ОДА. Тому Радинська сільська рада (правонаступником якої стала Поліська селищна рада) не мала повноважень на здійснення реєстрації права комунальної власності на неї та розпорядження зазначеною земельною ділянкою на користь ТОВ "Світанок Полісся". Прокурор також зазначив, що Колективне сільськогосподарське підприємство "Світанок" (далі - КСП "Світанок"), яке було реорганізовано у Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Світанок", припинило діяльність, відповідно, і його право користування земельною ділянкою також припинилося. Оскільки 15.04.2020 відбулася реєстрація нової юридичної особи - ТОВ "Світанок Полісся", спірна земельна ділянка могла бути передана в оренду ТОВ "Світанок Полісся" лише за результатами проведення земельних торгів.
3. Обґрунтовуючи обраний спосіб захисту порушеного права, прокурор зазначив, що у разі якщо незаконно сформована земельна ділянка частково накладається на землі державного лісового фонду, лише частина спірної ділянки є власністю держави, а інша належить іншій особі. Повернення усієї земельної ділянки порушуватиме права цієї особи на іншу частину земельної ділянки, а часткове повернення неможливе, оскільки ділянка сформована як єдиний об`єкт цивільних прав. Тому ефективним способом захисту порушеного права у цих правовідносинах є звернення з негаторним позовом, у складі позовних вимог якого має бути вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
4. Відповідно до державного акта на право постійного користування землею від 22.05.2000 серії ІІ-КВ № 001203 КСП "Світанок" було надано право постійного користування 1265,6 га землі в межах Радинської сільської ради Поліського району.
5. Крім цього, згідно з державним актом на право постійного користування землею від 22.05.2000 серії ІІ-КВ № 001201 КСП "Світанок" надано право постійного користування 561,6 га землі в межах Орджонікідзевської (Романівської) сільської ради Поліського району.
6. Радинська сільська рада Поліського району Київської області рішенням від 15.07.2020 № 840-53-VII "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" затвердила технічну документацію та передала в оренду ТОВ "Світанок Полісся" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005 площею 41,5565 га, яка розташована на території Радинської сільської ради та перебуває у користуванні ТОВ "Світанок Полісся".
7. 15.07.2020 між Радинською сільською радою (орендодавець) та ТОВ "Світанок Полісся" (орендар), на виконання рішення Ради, було укладено договір оренди землі, за змістом пункту 1 якого орендодавець надає згідно рішення Радинської сільської ради від 15.07.2020 № 840-53-VII, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 41,5565 га з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005.
8. Відповідно до пункту 8 договору оренди землі договір укладено на 49 років.
9. 20.07.2020 на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова О. С. (індексний номер 37382531) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію за Радинською сільською радою Поліського району права власності на земельну ділянку площею 41,5565 га з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005, а також права користування цією земельною ділянкою на умовах оренди за ТОВ "Світанок Полісся".
10. Надалі листом від 30.05.2024 № 210 ДП "СЛП "Київоблагроліс" повідомило прокуратуру, що відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2019 року земельна ділянка 3223588000:13:001:0005 накладається на квартал 8 Поліського агролісництва. До вказаного листа додано копію Проекту організації та розвитку лісового господарства, копію планшетів Поліського агролісництва, скріншот із програмного забезпечення Google Планета Земля з накладанням квартальної сітки Поліського агролісництва.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
11. 10.04.2025 Господарський суд Київської області ухвалив рішення про відмову у позові.
12. Суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором не доведено порушення прав Київської ОДА оскаржуваним рішенням Радинської сільської ради та договором оренди. Суд першої інстанції відхилив посилання прокурора на матеріали лісовпорядкування, зазначивши, що право постійного користування земельною ділянкою може бути засвідчено планово-картографічними матеріалами лише за наявності доказів її передання державному чи комунальному підприємству до моменту набуття чинності Земельним кодексом України (далі - ЗК України), який вступив у дію 01.01.2002. Натомість матеріали справи не містять відповідного рішення Радинської сільської ради, яким би спірну земельну ділянку передали у постійне користування Держлісгоспу.
13. Суд підкреслив, що відповідно до листа ДП СЛП "Київоблагроліс" від 30.05.2024 № 210 земельна ділянка з кадастровим номером 3223588000:13:001:0005 частково накладається на землі, які знаходяться у постійному користуванні підприємства, що також підтверджується інформацією ВО "Укрдержліспроект" від 22.05.2024 № 03-607 у відповідності до матеріалів базового лісовпорядкування 2019 року. 
14. Місцевий господарський суд, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, зазначив, що навіть у разі часткового накладання спірної земельної ділянки особи, за якою зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належним способом захисту порушеного права є саме віндикаційний позов. А особа, яка подає такий позов, повинна довести, на яку саме земельну ділянку та в яких межах відбувається накладання, водночас прокурор не визначив меж можливого накладання.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
15. 18.12.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою скасував рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2025 та прийняв нове рішення про задоволення позову.
16. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована наступним:
- відповідачі самостійно шляхом прийняття оскаржуваного рішення та укладення договору оренди фактично сформували земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, присвоївши їй кадастровий номер та надавши інших конфігурацій, а саме площу та межі, визначили її місцерозташування. Воля держави у цих діях як власника майна, зокрема щодо формування окремої земельної ділянки, визначення її площі, розташування, а також передання в оренду, - відсутня;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам прокурора про приналежність спірної земельної ділянки до земель державної власності з урахуванням тієї обставини, що право державної власності виникає у відповідного державного органу у силу вимог закону та не має правового зв`язку з обставиною відведення землі лісогосподарському підприємству. У зв`язку з цим висновки суду першої інстанції про недоведеність прокурором обставин належності спірної земельної ділянки державі не ґрунтуються на наявних у справі доказах та нормах матеріального права, якими врегульовано питання розмежування земель державної та комунальної власності;
- під час апеляційного перегляду справи не було підтверджено наявність у відповідачів законних прав на спірну земельну ділянку. Водночас висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, не можуть бути застосовані до обставин справи, що переглядається, оскільки ґрунтуються у першу чергу на тому, що кожен із власників земельних ділянок, які накладаються, набув прав на неї у встановленому законом порядку. Тому захист порушеного права позивача в обраний ним спосіб порушуватиме право відповідача, що є неприпустимим.
Короткий зміст касаційної скарги
17. 23.02.2026 ТОВ "Світанок Полісся" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
18. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (статей 2, 3, 76- 78, 86, 236 ГПК України), що призвело до неправильного застосування норм матеріального права (статей 316, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 41 Конституції України), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.09.2025 у справі № 911/3363/24 та від 14.10.2025 у справі № 911/3027/24, у подібних правовідносинах стосовно того, що ефективним способом захисту прав у справах за позовом про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є віндикаційний позов.
19. Скаржник також наголошує, що право постійного користування землями лісогосподарського призначення може підтверджуватися планово-картографічними матеріалами лише за умови, що земельна ділянка була передана державному чи комунальному підприємству до 01.01.2002, тобто до набрання чинності діючим ЗК України. Наявні матеріали лісовпорядкування Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства затвердило наказом від 08.09.2022 № 48, тобто пізніше ніж було проведено державну реєстрацію щодо спірної земельної ділянки права комунальної власності за Радинською сільською радою та права оренди за ТОВ "Світанок Полісся", тому прокурором не доведено належними та допустимими доказами факт віднесення спірної земельної ділянки станом на дату передання її у комунальну власність та в оренду до земель лісогосподарського призначення.
20. Скаржник також зазначає, що прокурор, посилаючись на часткове накладання спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у державній власності та у користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс", не визначив межі ймовірного накладання, а тому вимоги про усунення перешкод у користуванні, зокрема, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі в цілому не відповідають ознакам законності та не можуть бути задоволені як з мотивів обрання неналежного способу захисту порушеного права (подання негаторного позову замість віндикаційного), так і з мотивів недоведеності позовних вимог (щодо меж часткового накладання).
21. Скаржник, серед іншого, посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі № № 446/478/19, про те, що у разі часткового накладання спірної земельної ділянки на земельну ділянку позивача, витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
22. Поліська селищна рада подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
23. Київська обласна прокуратура у відзиві на касаційну скаргу просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Позиція Верховного Суду
24. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
26. Підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
27. Згідно з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.11.2025 у справі № 915/693/24, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
28. Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.11.2025 у справі № 916/3804/24, суд, розглядаючи справу, має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Подібні висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
29. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
30. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
31. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.
32. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. 
33. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
34. Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
35. У справі, що розглядається, прокурор в особі Київської ОДА звернувся до суду, обравши спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення Радинської сільської ради Поліського району Київської області від 15.07.2020 № 840-53-VII "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)", яка перебуває у ТОВ "Світанок Полісся", скасування рішення про державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням речових прав на неї, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
36. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка частково накладається на землі лісового фонду, які є власністю держави та у постійному користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс".
37. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
38. Отже, негаторним позовом є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
39. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
40. Тобто предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння. 
41. Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
42. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.10.2025 у справі № 911/3027/24, на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається скаржник, у випадку, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права. Подібні висновки також викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц.
43. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном зазначене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
44. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19). 
45. Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
46. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, на врахування висновків у якій також наполягає скаржник, зазначила, що у разі часткового накладання спірної земельної ділянки на земельну ділянку позивача, витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається. 
Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр"). Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Таке втручання не може визнаватися законним. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством. Отже, у такому випадку належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку позивача.
47. З урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, з огляду на предмет і підстави заявленого прокурором позову суд касаційної інстанції зазначає, що належним способом захисту порушеного права у справі, що розглядається, є віндикаційний позов, а саме позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.10.2025 у справі № 911/3027/24, ухваленої у подібних правовідносинах, з аналогічним суб`єктним складом та предметом позову.
48. За таких обставин у справі, що розглядається, заявлені прокурором позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення ради, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку з припиненням речових прав на неї, визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки не є належним способом захисту прав держави в особі Київської ОДА.
49. Проте у цій справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог і зазначив, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та Лісового кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, тому власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.
50. Водночас суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у наведених вище постановах Верховного Суду, щодо належного способу захисту порушеного права у подібних спорах та дійшов помилкового висновку, що у цій справі позовні вимоги необхідно розглядати як негаторний позов.
51. У свою чергу суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що прокурор не довів приналежність спірної частини земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення на час її передачі в комунальну власність і надалі в оренду, отже, не довів і порушення прав Київської ОДА оскаржуваними рішенням Радинської сільської ради Ради та договором оренди. Крім того, місцевий господарський суд також зазначив, що у разі часткового накладання спірної земельної ділянки особи, за якою зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належним способом захисту порушеного права слід вважати віндикаційний позов. 
52. Отже, обґрунтовано встановивши обставини обрання прокурором неналежного способу захисту у цій справі, суд першої інстанції водночас помилково вдався до розгляду справи по суті спору, не врахувавши, що невірно обраний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом спору по суті. 
53. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, але помилково виходив, в тому числі, з інших підстав, пов`язаних з оцінкою спірних правовідносин по суті спору. Водночас, допущені судом процесуальні порушення не призвели до ухвалення незаконного рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.
54. Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин, що в свою чергу виключає як необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника, так і необхідність подальшого дослідження підстав позову. За вказаних обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
55. Отже, доводи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у вказаних ним постановах Верховного Суду (пункт 18, 21 цієї постанови) є обґрунтованим, тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, знайшла своє підтвердження під час касаційного розгляду.
Висновки Верховного Суду
56. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
57. Згідно із частиною 1 статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
58. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ТОВ "Світанок Полісся" належить задовольнити частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 скасувати, а рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2025 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
Судові витрати 
59. З огляду на висновок про скасування постанови суду апеляційної інстанції, зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції із залишенням без змін його резолютивної частини, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок Полісся" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 скасувати, а рішення Господарського суду Київської області від 10.04.2025 у справі № 911/2692/24 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
3. Стягнути з Київської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909996) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок Полісся" (код ЄДРПОУ 43595021) 19379,20 грн судового збору за подання касаційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач