Справа № 137/467/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2026 р.
Літинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Верещинської Я.С.,
за участю секретаря судового засідання Хижук Л.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача
Представник позивача-адвокат Зубань О.О. звернувся до суду в інтересах  ОСОБА_1 із зазначеним позовом до Літинської селищної ради про визнання за позивачем, в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 65,9 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м., який складається з житлового будинку літ. «А», веранди «а», сарай «Б», сарай «В», погребу «п/В», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, криниці №4.
В обґрунтування заявлених вимог представник посилався на те, що нотаріальною конторою відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заяву про прийняття спадщини подав лише син спадкодавця - ОСОБА_1 (позивач), дружина спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від частки у спадщині на користь свого сина (позивача). Позивач вже оформив на себе частину майна спадкодавця у виді земельної ділянки. До складу спадкового майна входить також житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який має статус майна колгоспного двору. Позивач звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом на вищевказаний житловий будинок, проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Дійсно, спадкодавець за життя не встиг зареєструвати право власності на вищевказаний будинок, хоча він там був зареєстрований і проживав по дату смерті. Вважає, що оскільки позивач являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину то є всі підстави для задоволення даного позову.
Рух справи в суді
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 02.04.2026 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.05.2026.
Розгляд справи
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник-адвокат Зубань О.О. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Від відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника, позовні вимоги селищна рада визнає.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами.
Встановлені судом обставини
ОСОБА_2 помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 02.03.2010 Бірківською сільською радою Літинського району Вінницької області (а.с.12).
ОСОБА_2 був рідним батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17.11.1982 Бірківською сільською Радою народних депутатів (а.с.8).
Після смерті  ОСОБА_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Літинською державною нотаріальною конторою Вінницької області заведено спадкову справу №207/2010 до майна померлого (а.с.35-45), ОСОБА_1 прийняв спадщину після батька та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (а.с.9). Дружина спадкодавця ОСОБА_3 відмовилася від частки у спадщині на користь свого сина (позивача) ОСОБА_1 .
Листом №160/02-14 від 04.03.2026 (а.с.10) Літинською державною нотаріальною конторою Вінницької області відмовлено  ОСОБА_1  у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний спадковий будинок, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.
Згідно довідки №78, виданої 04.03.2026 Виконавчим комітетом Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.13), ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 19.12.1989 за № НОМЕР_3 (а.с.19), ОСОБА_2 являється головою колгоспного двору в АДРЕСА_1 .
На замовлення ОСОБА_1  фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою:  АДРЕСА_1 , який складається з: житловий будинок, загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м. літ. «А», веранда «а», сарай «Б», сарай «В», погріб «п/В», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, криниця №4. Житловий будинок літ. «А» споруджений у 1962 році, сарай «Б» споруджений у 1970 році, сарай «В», погріб «п/В» споруджені у 1984 році, веранда «а» споруджена у 1989 році, огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3 споруджені у 1990 році, криниця №4 споруджена у 1994 році (а.с.14-18).
Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При вирішенні справи про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування у зв`язку з неможливістю оформлення права на спадщини в установленому главою 89 ЦК порядку, необхідно застосовувати положення законодавства про спадкування, а також щодо регулювання права власності громадян на жилий будинок.
Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.
Відповідно до частини 2 статті 332 ЦК України, право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.
Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ч.1 ст.120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачено Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами.
Відповідно до п.3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики №127 від 24.05.2001, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва.
Тобто, відповідно до вимог законодавства прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, засвідчує технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.
Згідно ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. 
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").
Судом встановлено, що спірне домоволодіння входило до майна колишнього колгоспного двору, за життя  ОСОБА_2 мав статус власника житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , однак не встиг зареєструвати право власності на вищевказаний будинок.
Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Якщо будівництво здійснювалось згідно з законом, то у разі смерті забудовника, його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини ( пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування).
У пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, те, що в даному випадку відповідач Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області визнає позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок із прибудовами в порядку спадкування.
Щодо судових витрат
Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України та, з урахуванням відповідної позиції позивача, судові витрати слід залишити за останнім.
Керуючись ст.2, 10-13, 76-81, 89, 206, 263-265, 268, 294, 315, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м., який складається з житлового будинку літ. «А», веранди «а», сарай «Б», сарай «В», погребу «п/В», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, криниці №4.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса:    АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_4 .
Відповідач: Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області, код ЄДРПОУ 04325963, адреса: вул. Соборна, 7, с-ще Літин, Вінницького району Вінницької області.

Суддя : Верещинська Я. С.