ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/4227/25
Головуючий у першій інстанції – Циганко М.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/866/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 695,54 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 листопада 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 500823905, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кредит у сумі 27 823,81 грн строком на 84 місяці на споживчі потреби зі сплатою 23,00% відсоткової ставки. Позивач, посилаючись на наявність права вимоги, зазначав, що 22 лютого 2021 року за договором факторингу АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК ФОРТ» право грошової вимоги, у тому числі і за договором № 500823905 від 13 листопада 2019 року, яке надалі 23 лютого 2021 року відступлено на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих зобов`язань станом на 23 лютого 2021 року виникла заборгованість у сумі 35 695,54 грн, яка складається з: 27 404,43 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 491,11 грн – по відсотках за користування кредитом, 800 грн – по штрафам.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд не надав належної правової оцінки умовам кредитного договору, випискам по рахунку, які сформовані програмним забезпеченням АТ «Альфа-Банк», а також розрахунку заборгованості, які в сукупності підтверджують видачу кредиту та наявну заборгованість.
У наданому відзиві ОСОБА_1 , не погодившись з доводами апеляційної скарги, просить скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Обгрунтовуючи доводи відзиву, відповідач посилається на те, що надані позивачем виписки по рахунку не містять обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документу, зокрема ідентифікації установи, підпису відповідальної особи, відомостей про особу, яка її сформувала, а також належного підтвердження проведення конкретної банківської операції щодо перерахування кредитних коштів. Крім того, виписки сформовані АТ «Сенс Банк», а кредитодавцем за договором є АТ «Альфа-Банк», і позивач не надав належних доказів участі АТ «Сенс Банк» у спірних правовідносинах або правонаступництва, які б дозволили ототожнити ці документи з первинними документами кредитодавця. 
ОСОБА_1 наголошує на тому, що позивачем не надано жодних платіжних документів (письмових чи електронних), які б підтверджували фактичне перерахування суми кредиту на поточний рахунок відповідача та дату її отримання, що унеможливлює перевірку правильності здійсненого позивачем розрахунку.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б відповідали вимогам щодо платіжних документів, та підтверджували факт перерахування АТ «Альфа-Банк» відповідачу 27 823,81 грн кредиту на зазначений в договорі рахунок, дату їх отримання. Суд виходив з того, що розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, а надана виписка по особовим рахункам не містить жодної інформації про підприємство, від імені якої її складено, назви банку, який надав кредит, здійснював перерахування коштів та списання в рахунок сплати боргу, у ній відсутні підпис, печатка та не зазначено відповідальну за її складання особу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг і цього ж дня підписав анкету-заяву на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», яка підписана відповідачем власноручним підписом (а.с. 6).
13 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав оферту на укладення угоди про надання кредиту № 500823905, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на таких умовах: тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту – 27 823,81 грн, процентна ставка- 23,00%, тип ставки – фіксована, строк кредиту – 84 міс. (а.с. 5).
13 листопада 2019 року АТ «Альфа-Банк» підписав акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 500823905 на умовах, запропонованих ОСОБА_1 . За умовами п. 2,3 акценту датою повернення кредиту є 14 листопада 2026 року. Для повернення заборгованості за угодою використовується рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 5001109730 від 11 лютого 2019 року. Розмір – 27 823,81 грн; спосіб видачі – переказ коштів на рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (а.с. 5 зворот).
Того ж дня ОСОБА_1 підписано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 500823905 від 13 листопада 2019 року, а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 6 зворот-7, 7 зворот).
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, за умовами п. 2.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами (а.с. 10-14).
22 лютого 2021 року АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників від 22 лютого 2021 року до договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, за яким загальна кількість переданих боржників становить 10 590 (а.с. 15).
Витягом з реєстру, який є додатком до договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року зазначено боржником ОСОБА_1 за договором № 500823905 від 13 листопада 2019 року на загальну суму 35 695,54 грн, з яких: 27 404,43 грн залишок по тілу кредиту, 7 491,11 грн – по відсотках (а.с. 23).
Платіжним дорученням № 35 від 23 лютого 2021 року підтверджено перерахування коштів ТОВ «ФК ФОРТ» на користь АТ «Альфа-Банк» в сумі 14 235 001,00 грн за право вимоги згідно з договором факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року (а.с. 15 зворот).
23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами (а.с. 16-20).
23 лютого 2021 року ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників від 23 лютого 2021 року до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, за яким загальна кількість переданих боржників становить 10 590 (а.с. 21).
Як свідчить витяг з реєстру, який є додатком до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, договором № 500823905 від 13 листопада 2019 року наявна заборгованість у сумі 35 695,54 грн, з яких: 27 404,43 грн залишок по тілу кредиту, 7 491,11 грн – по відсотках (а.с. 24).
Платіжним дорученням № 129 від 23 лютого 2021 року підтверджено перерахування коштів ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ТОВ «ФК ФОРТ» в сумі 13 235 000,00 грн за право вимоги згідно з договором факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року (а.с. 22).
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», станом на 22 лютого 2021 року за договором № 500823905 від 13 листопада 2019 року заборгованість становить 35 695,54 грн, з яких: 27 404,43 грн – тіло кредиту; 7 491,11 – грн відсотки, 800 грн – штраф (а.с. 27).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст. 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи у сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення заборгованості відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що 13 листопада 2019 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 500823905, на таких умовах: тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту – 27 823,81 грн, процентна ставка – 23,00%, тип ставки – фіксована, строк кредиту – 84 міс.
Між тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що 13 листопада 2019 року позичальнику перераховано кредит у сумі 27 823,81 грн.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що надані скаржником виписки по особовим рахункам є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача.
Як передбачено п. 63 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Позивачем надано виписки по рахунках, які не містить всіх необхідних реквізитів, передбачених п. 63 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України»: особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку (а.с. 25-26).
Всупереч твердженням позивача наявні в матеріалах справи виписки за особовими рахунками, незважаючи на зазначення в них облікового періоду з 13 листопада 2019 року по 22 лютого 2021 року, охоплюють лише період з 15 січня 2020 року і не містять жодної інформації про перерахування на визначений у договорі рахунок саме 13 листопада 2019 року кредиту в сумі 27 823,81 грн.
За умовами п. 3, 4 наданої позивачем оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500823905, яку акцептовано АТ «Альфа-Банк», для повернення заборгованості за угодою використовується рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Спосіб видачі кредиту – переказ коштів на рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Надані позивачем виписки по особовим рахункам не містять інформації про рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».
Районним судом правильно враховано те, що сам по собі розрахунок заборгованості, складений ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», не є первинним бухгалтерським документом і сам по собі не підтверджує отримання особою кредиту, відтак не є належним доказом існування заборгованості.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість відповідача підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості, який зроблено на підставі цих документів.
Ураховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2026 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова