ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)

24 червня 2026 року
м. Київ

справа № 761/20960/21
провадження № 61-7023св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,
третя особа - тимчасово виконуючий обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Мороз Світланою Сергіївною, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа - тимчасово виконуючий обов'язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ: 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом»), у якому просила: 
визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») від06 травня 2021 року № 578-К «Про звільнення працівника ВП ЕАТ ОСОБА_1 »; 
поновити її на роботі на посаді старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управління відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» (далі - ВП «Енергоатом-Трейдинг»); 
стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 травня 2021 року до дня поновлення на роботі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.
У травні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 рокута постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, а справу передати на новий розгляд.
Постановою Верховного Суду 25 березня 2026 року касаційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов задоволено частково. 
Поновлено  ОСОБА_1 на посаді старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управліннявідокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 12 травня 2021 року.
Стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом»на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 190 338,00 грн (з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів) за період з 12 травня 2021 року по 25 березня 2026 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
06 квітня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мороз С. С. через засоби поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просить стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом»понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 51 000 грн.
Заява мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 25 березня  2026 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, а оскаржувані судові рішення скасовані з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову. Проте, судом касаційної інстанції під час винесення цієї постанови не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою. 
Позивачкою також поданазаява про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивована тим, що про ухвалення постанови Верховним Судом дізналась зі змісту Наказу про поновлення на роботі від 31 березня 2026 року № 416-к, після чого невідкладно надіслала до суду касаційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. 
Згідно з розпорядженням в. о. заступника керівника Апарату Верховного Суду- керівника секретаріату Касаційного цивільного суду Інни Андросюк від 03 червня 2026 року № 617/0/226-26 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. справу № 761/20960/21 (провадження № 61-7023св25) призначено судді-доповідачеві Коротенку Є. В., у складі колегії суддів: Воробйова І. А., Зайцев А. Ю.
Частиною першою, третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати 
на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані 
з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). 

Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1  було заявлено вимогу про стягнення судових витрат з АТ «НАЕК «Енергоатом» на її користь.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року залишено без змін
Разом із тим, постановою Верховного Суду 25 березня 2026 року касаційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов задоволено частково. Поновлено   ОСОБА_1 на посаді старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управління відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП«НАЕК «Енергоатом» з 12 травня 2021 року. Стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом»на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 190 338,00 грн (з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів) за період з 12 травня 2021 року по 25 березня 2026 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Встановлено, що справа Верховним Судом розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Постанова Верховного Суду від 25 березня 2026 року отримана ОСОБА_1 16 квітня 2026 року.
06 квітня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мороз С. С. через засоби поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просила стягнути з відповідачапонесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 51 000 грн, які були сплачені за підготовку та подання процесуальних документів до суду апеляційної інстанції. Позивачкою також подано заяву про долучення доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та поновлення строку на подання цієї заяви, мотивовану тим, що про ухвалення постанови Верховним Судом дізналась зі змісту Наказу про поновлення на роботі від 31 березня 2026 року № 416-к, після чого невідкладно надіслала до суду касаційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі. 

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

За змістом наведених правових норм суд може поновити пропущений строк лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із відповідною заявою, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Отже, згідно з положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі (в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі), повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними (див. пункт 44 додаткової постанови Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 753/23417/19 (провадження № 61-3364св23)).

Оскільки ОСОБА_1 після ознайомлення з судовим рішенням Верховного Суду від 25 березня 2026 року, яким її позов було задоволено частково, невідкладно звернулась до суду касаційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі з наданням доказів понесення витрат на правову допомогу та відповідної заяви про поновлення строку, то наявні підстави для поновлення строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, для подання доказів понесення витратна професійну правничу допомогу. 

Встановлено, що на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суду надано Договір № 10/03/25-ц про надання правничої допомоги від 10 березня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг) за вказаним договором від 06 квітня 2026 року, доручення АО «Юридична компанія «Діктум» про призначення адвоката в рамках Договору № 10/03/25-ц про надання правничої допомоги від 10 березня 2025 року, Додаткову угоду про продовження дії договору від 30 грудня 2025 року, Акт виконаних робіт від 06 квітня 2026 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 22 квітня 2025 року. 
15 квітня 2026 року від сторони відповідача надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1  щодо розподілу судових витрат.
Ураховуючи, що касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково, а оскаржувані судові рішення скасовані з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, приймаючи до уваги надані стороною відповідача заперечення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись статтями 126, 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Заяву   ОСОБА_1 и про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун