Справа № 215/8829/25
2/215/1149/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді   - Демиденка Ю.Ю.
за участю: секретаря   - Мироненко А.О.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

14.11.2025 позивач ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» звернулось до суду з даною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18.04.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання кредиту №2187920, згідно якого остання отримала кредит в сумі 7000 грн. строком на 29 календарних днів до 17.05.2019 зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків належним чином не виконала, має заборгованість, яка станом на 06.06.2025 становить 27461 грн. з яких: 7000 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 20461 грн. – заборгованість по відсоткам.
10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №АК-10/06/2025, згідно якого до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги за Договором про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019.
07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» було укладено Договір факторингу №ДФ-07072025, згідно якого до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» перейшло право грошової вимоги за Договором про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019.
На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019 в розмірі 27461 грн.
12.01.2026 представником відповідача адвокатом Черненко Є.І. наданий відзив на позовну заяву в якому вказує, що відповідач ОСОБА_1 визнає факт укладення нею Договору про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019 та отримання кредитних коштів, а також частково визнає суму нарахованих відсотків в розмірі 3451 грн., оскільки решта відсотків в сумі 17010 грн. нараховані поза межами строку кредитування, а саме після 17.05.2019. Крім того, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. є значно завищеними, вважає суму в 1000 грн. співмірною витраченому адвокатом часу. Також, оскільки відповідач ОСОБА_1 має невисокий дохід та є матір`ю одиначкою, яка самостійно виховує двох неповнолітніх доньок, одна з яких є дитиною інвалідом, представник відповідача просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців (а.с.103-106). 
14.01.2026 представник позивача адвокат Лановий Є.М. надав відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до п.1.9. Договору про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019 (далі – Договір), сторони угоди встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 29 календарних днів до 17.05.2019 (включно). Поряд з цим, згідно п.1.5 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється, відповідно до положень ст.1054 Цивільного кодексу України, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності Кредитодавця, спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом за акційними ставками і ставками програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у п.1.9 Договору. У випадку виникнення заборгованості, проценти за користування кредитом за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із базової процентної ставки, а поза межами цього строку виходячи із спеціальної ставки, встановленої для періоду, що перевищує узгоджений строк повернення кредиту. Для повного погашення кредиту Позичальник має сплатити повністю основну суму кредиту та усі нараховані проценти. Нарахування процентів за базовою процентною ставкою за період узгодженого строку повернення кредиту та нарахування процентів поза межами узгодженого строку повернення кредиту – є правом Кредитодавця. Наведений позивачем розрахунок заборгованості до Договору відповідає умовам погодженим між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». Також, представник позивача звертає увагу суду, що за ввесь період перебування права грошової вимоги у позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», останній не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нарахування відсотків здійснювались виключно первісним кредитором у відповідності до Договору. Крім того, позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а витрати на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6000 грн. є цілком справедливими та ціни на послуги, які надані адвокатом є ринковими в межах м. Києва (а.с.131-140).
Заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву відповідачем або її представником не надані.
Представники сторін у справі в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.04.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання кредиту №2187920, згідно якого остання отримала кредит в сумі 7000 грн. строком на 29 календарних днів до 17.05.2019 включно зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.53-58).
Факти укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів визнаються відповідачем, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. 
Крім того, ст.516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.
10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №АК-10/06/2025, згідно якого до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги за Договором про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019 (а.с.39-52, 67).
07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та позивачем ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» було укладено Договір факторингу №ДФ-07072025, згідно якого до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» перейшло право грошової вимоги за Договором про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019 (а.с.24-38, 66).
Відповідач ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків належним чином не виконала, має заборгованість, яка станом на 06.06.2025 становить 27461 грн. з яких: 7000 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 20461 грн. – заборгованість по відсоткам (а.с.142-143).
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7000 грн.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 20461 грн., то слід зазначити наступне.
Як видно доданого позивачем розрахунку заборгованості та тексту відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.132-140, 142-143) відповідачу ОСОБА_1 за користування кредитом були нараховані 20461 грн. відсотків, які складаються з:
- відсотків згідно п.1.6 Договору (1,70%) за період з 19.04.2019 по 17.05.2019 у загальному розмірі 3451 грн.;
- відсотків згідно п.1.6 Договору (3%) за період з 18.05.2019 по 07.08.2019 у загальному розмірі 17060 грн.
Відповідно до п.1.9 Договору про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019, узгоджений строк повернення кредиту становить 29 календарних днів, до 17.05.2019 включно (а.с.53).
Водночас із наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що відсотки за користування кредитом нараховані за період з 19.04.2019 по 07.08.2019 (а.с.132-140, 142-143), тобто поза межами узгодженого між сторонами строку повернення кредиту. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Таким чином, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» лише відсотки в сумі 3451 грн., що були нараховані в межах узгодженого між сторонами строку повернення кредиту за період з 19.04.2019 по 17.05.2019. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000 грн. та заборгованості по відсоткам розмірі 3451 грн.
Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем було понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1, 59-64).
Оскільки, позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» були задоволенні судом частково, а саме із заявленої позивачем суми заборгованості в розмірі 27461 грн. стягнуто лише 10451 грн. (38,06% від заявленої суми заборгованості), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 921,97 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., то слід зазначити наступне.
Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.
Як видно з Акту №2187920 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 30.09.2025, вартість наданих послуг складає 6000 грн. (а.с.71). 
Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд вважає, що фактично наданий обсяг юридичної допомоги, є неспіввісним з заявленою сумою судових витрат, а тому підлягають стягненню судові витрати, пов`язанні з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн., вважаючи суму в 6000 грн., яку зазначає представник позивача, завищеною.
Щодо клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Питання про розстрочення виконання рішення може вирішуватися як на стадії розгляду справи по суті так і на стадії виконання судового рішення.
Розстрочка виконання рішення суду дає можливість відтермінування повної оплати боргу шляхом його поділу на визначені частини, які боржник сплачує поступово протягом встановленого судом періоду.
При цьому розстрочка виконання рішення суду є винятковим заходом, який застосовується лише за наявності виключних та об`єктивних обставин та має на меті не звільнення боржника від сплати боргу за кредитом, а надання йому реальної можливості виконати зобов`язання перед кредитором.
Боржник зобов`язаний надати суду беззаперечні докази (довідки, виписки, документи про стан здоров`я, скрутне матеріальне становище), які об`єктивно унеможливлюють одночасне погашення боргу. 
Розстрочка не повинна порушувати права кредитора. Суд завжди оцінює, чи не призведе такий крок до повного знецінення боргу через інфляцію.
Як видно з доданих представником позивача до відзиву на позовну заяву копій документів, відповідач ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.111-112). При цьому, малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю до 18 років, яка має ряд захворювань та періодично проходить лікування (а.с.110, 112-121, 126).
Відповідач ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу призначену дитині з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.110). 
Згідно, довідки форми ОК-5 та довідки форми ОК-7, розмір доходу відповідача ОСОБА_1 за 2025 рік становить 85490,40 грн. (а.с.122-125).
Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку, існують об`єктивні обставини, які унеможливлюють одночасне погашення боргу відповідачем, а тому вважає за можливе розстрочити виконання даного судового рішення строком на 10 місяців. Вказаний термін, на думку суду не порушить права кредитора та не призведе до повного знецінення боргу через інфляцію. 
Керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» заборгованість за Договором про надання кредиту №2187920 від 18.04.2019 в розмірі 10451 грн., з яких 7000 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 3451 грн. – заборгованість по відсоткам, а також понесені судові витрати в розмірі 921,97 грн. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, а всього 13372,97 грн. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Розстрочити виконання рішення суду на 10 місяців, рівними платежами по 1337,30 грн. щомісяця, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня  складення повного судового рішенняапеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.
Повне рішення складено 15.05.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС», код ЄДРПОУ 43657029, адреса: Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .  

СУДДЯ: