Справа № 369/9059/21
Провадження № 2/369/459/26
РІШЕННЯ
Іменем України

23.06.2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.
секретаря судового засідання Худинець Д.С.
за участі
представника позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_4 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича, ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, ОСОБА_5 , Державне підприємство «Сетам», акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання прилюдних торгів такими, що відбулись з порушенням закону, визнання незаконним та скасування протоколу, визнання недійсним та скасування акту про проведені електроні торги, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на земельну ділянку - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 . А саме на підставі укладеного 30 грудня 2005 року з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу. 22 липня 2006 році договір купівлі-продажу вона зареєструвала в сільській раді, а 17 травня 2007 року отримала державний акт на право власності на вище вказану земельну ділянку. 
Але як стало їй відомо на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів власником нерухомого майна вже є ОСОБА_2 . Її земельна ділянка була реалізована на прилюдних торгах приватним виконавцем Русецьким П.С. в рамках виконавчого провадження, де боржником була ОСОБА_5 . Вказала, що приватним виконавцем неправомірно виставлено її ділянку на торги, не проведена ним належним чином перевірка належності майна саме боржнику ОСОБА_5 у виконавчому провадженні. 
У порушення вимог чинного законодавства виконавцем не перевірено та не підготовлено безспірні документи, не встановив дійсного власника майна та неправомірно виставив її земельну ділянку на торги. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 317, 321, 328, 334, 656 ЦК України, просив суд:
визнати прилюдні торги з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 такими, що відбулись з порушенням закону;
визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1910, видане 20 березня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 ;
визнати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;
судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
16 липня 2021 року надійшла заява ОСОБА_4 щодо усунення недоліків. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141, площею 0.1309 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, іпотеку вказаної земельної ділянки.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 19 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

16 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Русецький П.С. вказав, що сторонами договору купівлі-продажу майна, оформленого за результатами прилюдних торгів, покупець – переможець та продавці – приватний виконавець і організатор електронних торгів, якого позивач не залучила у якості співвідповідачів. Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, а саме у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. 
Вказав, що у нього на виконанні перебувало ВП 63607694 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості ПАТ УніверсалБанк заборгованості в розмірі 60 240дол.США. З метою перевірки майнового стану боржника ним зроблені запити та встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 . Хоч і відомості в Державному реєстрі речових прав відсутні на земельну ділянку, але безспірність належності майна саме боржнику, а не іншій особі, підтверджено відомостями про реєстрацію права власності в Державному земельному кадастрі, тому жодні права та законні інтереси позивача не порушені. Оскільки ним вчинені всі дії відповідно до чинного законодавства, тому земельна ділянка могла бути арештована та реалізована для погашення заборгованості. Позивачка не надала жодного доказу щодо порушення правил проведення електронних торгів та підстав, що вплинули на результати торгів. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року витребувано:
від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького Павла Сергійовича належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження, в рамках якого було реалізовано на прилюдних торгах земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1309 га (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141); 
від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича належним чином засвідчену копію акта про проведені електронні торги з реалізації земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1309 га (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141), який було складено Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким Павлом Сергійовичем; належним чином засвідчену копію Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (№ 1910) від 20 березня 2021 року, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем..

На виконання ухвали приватним виконавцем Русецьким П.С. надано копії матеріалів виконавчого провадження ВП 63607694.
У підготовчому судовому засіданні 26 січня 2022 року судом залучено у якості третьої особи ДП Сетам.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року витребувано від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни (адреса місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 55, оф.61,62) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів № 2/756/960/17, виданих 27.04.2018 про солідарне стягнення з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) відповідних сум заборгованості.
23березня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. надано копії матеріалів ВП 56608064, 56608080, 56608121, 56608097, 56607993, 56608035.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

19 червня 2023 року ОСОБА_4 подала суду клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та вирішення питання про прийняття уточненої позовної заяви.
У судовому засіданні 21 червня 2023 року протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви.

20 липня 2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Леденьовим І.С. надано суду належним чином завірені акт про проведені електронні торги від 16 березня 2021 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 20 березня 2021 року.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2023 року, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області В.В. Дяченко щодо повторного автоматичного розподілу справи №92 від 20 вересня 2023 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2023 року, який проведений, у зв`язку з припиненням повноважень судді Ковальчук Л.М. справа прийнята до провадження судді Дубас Т.В.

17 жовтня 2023 року до суду надійшла заява представника АТ «Універсал Банк» - Наталії Зелена про залучення АТ Універсал Банк до участі у справі у якості третьої особи. 
23 жовтня 2023 року ОСОБА_4 подала суду клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та вирішення питання про прийняття уточненої позовної заяви.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання залишено без задоволення.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року залучено у якості третьої особи АТ Універсал Банк.

02 грудня 2023 року до суду надійшли пояснення третьої особи АТ Універсал Банк. Не погоджуючись з доводами позову вказали, що 04 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким видано кредит в розмірі 117 000 дол.США. ОСОБА_5 уклала з банком договір поруки щодо належного виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору та зобов`язувалась відповідати в повному обсязі. Через невиконання ОСОБА_6 умов кредитного договору, за рішенням суду з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарно стягнено на користь банку заборгованість в розмірі 60 240дол. США та судові витрати в розмірі 22 427,03грн. (справа 756/11081/16ц).
За їх заявою приватним виконавцем відкрито ВП 63602137 щодо боржника ОСОБА_5 . У ході виконання судового рішення, приватним виконавцем перевірено та встановлено належність боржнику ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 . Жодних порушень виконавцем не допущено при цьому, тому у подальшому арештоване майно було реалізоване на електронних торгах. При організації, проведенні торгів жодних порушень не було допущено, а приватним нотаріусом відповідно до встановленого законом порядку видане свідоцтво про право власності на майно. Позивачка не надала жодного доказу щодо порушення правил проведення електронних торгів та підстав, що вплинули на результати торгів. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2024 року, на підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №724 від 05 липня 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2024 року, який проведений, у зв`язку з мобілізацією в ЗСУ судді Дубас Т.В. справа прийнята до провадження судді Пінкевич Н.С. 

30 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав суду додаткові докази, а саме поземельну книгу на спірну земельну ділянку. Просив врахувати даний доказ при ухваленні судового рішення та відмовити у задоволенні позову.

12 лютого 2025 року ОСОБА_4 подала суду клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та вирішення питання про прийняття уточненої позовної заяви.
Протокольною ухвалою від 18 лютого 2025 року року клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання задоволено, повернено на стадію підготовчого судового засідання для вирішення питання про прийняття уточненої заяви.
У підготовчому судовому засіданні 18 лютого 2025 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог. Додатково ОСОБА_8 вказувала, що прилюдні торги проведені з грубим порушенням встановленого порядку на підставі наданої виконавцем неправдивої інформації щодо власника земельної ділянки, яка не належала боржнику у виконавчому провадженні, тому належним способом захисту її порушеного права є не визнання за нею права власності на земельну ділянку. 
Остаточно просила суд:
визнати прилюдні торги з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 такими, що відбулись з порушенням закону;
визнати незаконним та скасувати протокол про проведені електронні торги №527642 від 26 лютого 2021 року з реалізації земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1309га (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141);
визнати недійсним та скасувати акт про проведені електронні торги з реалізації земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1309га (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141), який було складено 16 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким Павлом Сергійовичем в рамках зведеного виконавчого провадження №63607694;
визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1910, видане 20 березня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 ;
скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1910, видане 20 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким Павлом Сергійовичем;
судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

17 березня 2025 року до суду надійшов відзив на прийняту позовну заяву. Додатково приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким Павлом Сергійовичем вказано, що ним дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, про подальші дії, пов`язані з розшуком майна, встановленням належності майна боржнику. Також повністю дотримано процедуру реалізації арештованого майна боржника. Будь-яких сумнівів щодо належності арештованого майна боржнику не існувало та було ним перевірено. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження свого позову. Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити
У судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Русецький Павло Сергійович, ОСОБА_2 проти позову заперечували. Просили відмовити у задоволенні позову.
У судове засідання треті особи приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, ОСОБА_5 , Державне підприємство «Сетам», акціонерне товариство «Універсал Банк» не з`явилися, про день, час та місце проведення судового засідання була повідомлені належним чином, просили суд слухати справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що право власності ОСОБА_5 належало на підставі державного акту на право власності на земельні ділянку, серія ЯА № 584856 від 22.12.2005 року, виданого Києво Святошинським районним управлінням (відділом) земельних ресурсів на підставі рішення ХХІ сесії ХХІV скликання Гореницької сільської ради № 5/82 від 26.08.2005 р. та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010332900982.
30 грудня 2005 року між ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1309га, розташованої на території АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Власовою Л.В. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №1102912 30.12.2005.

Відповідно до ст.125 та ст.126 ЗК (у редакції чинній станом на дату укладення договору та отримання позивачем державного акту) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. 
Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Після укладеного договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, ОСОБА_4 отримала державний акт (серія ЯД №686839) про право власності на земельну ділянку площею 0,1309 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141). Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010732900610.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
На підставі наведеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку набула права власності на спірну земельну ділянку. Докази нікчемності, недійсності правочину, не отримання державного акту або його недійсність матеріали справи не містять. При розгляді справи відповідачами не оспорювалось ні укладений правочин, ні отриманий державний акт на право власності позивача. 

Також судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Русецького П.С., перебуває зведене виконавче провадження № 63607694, до складу якого входять виконавчі документи: 
виконавчий лист № 2/756/960/17, виданий 27 квітня 2018 року Оболонським районним судом м.Києва щодо стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «Універсал Банк» судового збору в розмірі 22427,03 гривень%;
виконавчий лист № 2/756/960/17, виданий 27 квітня 2018 року Оболонським районним судом м.Києва, щодо стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 009-2908/840-0260 від 04.10.2007 року в розмірі 60240,00 доларів США.
Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. прийняті:
постанова про відкриття виконавчого провадження № 63602137 від 12 листопада 2020 року;
постанова про відкриття виконавчого провадження № 63602858 від 12 листопада 2020 року;
постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 63607694 від 12 листопада 2020 року.
Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» вищевказані постанови виконавця направлені 12.11.2020 року рекомендованим листом за № 0219208090854 за адресою боржника, зазначеній у виконавчому листі: АДРЕСА_2 , що підтверджується реєстром відправлень рекомендованих листів № 94 від 12.11.2020 року.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, при здійсненні примусового виконання виконавець зобов`язаний: розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
У ході примусового виконання вищевказаних виконавчих документів приватним виконавцем Русецьким П.С. для перевірки майнового стану направлено запит до Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо реєстрації права власності на земельні ділянки за боржником ОСОБА_5 . 
04.12.2020 року за вхідним № 2701 приватним виконавцем Русецьким П.С., отримано відповідь від Головного управління Держгеокадастру у Київській області, згідно якої за боржником ОСОБА_5 , ідн. НОМЕР_1 зареєстрована земельна ділянка за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141. 
У додатках містилася копія державного акту на право власності на земельну ділянку на ОСОБА_5 , серія ЯА № 584856 від 22.12.2005 року, виданого Києво Святошинським районним управлінням (відділом) земельних ресурсів на підставі рішення ХХІ сесії ХХІV скликання Гореницької сільської ради № 5/82 від 26.08.2005 р. та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010332900982. 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру, заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – відсутні будь-які записи щодо земельної ділянки за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141. 
З метою перевірки отриманої інформації, приватним виконавцем Русецьким П.С., 04.12.2020 року отримано Інформаційну довідку з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, згідно якого, земельна ділянка, площею 0,1309 га, за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . 
04.12.2020 року, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем Русецьким П.С., винесено постанову про арешт майна боржника № 63607694, якою накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1309 га, за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . (номер запису про обтяження: 39534512). 
18.12.2020 року з метою отримання більш повної та актуальної інформації про земельну ділянку приватним виконавцем Русецьким П.С., подано електронний запит на отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141.
18.12.2020 року приватним виконавцем отримано електронний витяг з Державного земельного кадастру, відповідно до якого, земельна ділянка, площею 0,1309 га, за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . (дата державної реєстрації земельної ділянки – 22.09.2015 р.) 
Суд не погоджується з доводами відповідачів, що виконавцем здійснено повну перевірку права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 у всіх наявних реєстрах та зібрано безспірні документи, що підтверджують реєстрацію права власності на неї за боржником, а саме ОСОБА_5 . Так, приватний виконавець визнав ту обставину, що в Державному реєстрі речових прав на час реалізації ділянки була відсутня інформація про реєстрацію право власності за боржником. Відсутність такої реєстрації унеможливлює будь-які дії виконавця щодо такого майна. Натомість виконавцем вчинено дії щодо реалізації земельної ділянки.

Згідно із статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною четвертою статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті.
Особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах (публічних торгах), конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства (стаття 650 ЦК України).
Відповідно до усталеної судової практики (постанова ВП ВС від 05.06.2018 у справі №910/856/17; постанова ВС від 26.01.2022 у справі №362/423/21): 
«Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця – учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.
Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна прилюдних торгах, а отже, є договором.
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу)». 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 в справі №910/856/17 дійшла висновків, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. У разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. 
У своїй окремій думці суддя Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Погрібний С.О. від 23.12.2020 у справі №639/7253/18 зазначає, що у правовій доктрині сформульовано точку зору, згідно з якою продавцем майна, яке реалізується з торгів у рамках виконання рішення суду (тут - іншого рішення, що підлягає примусовому виконанню), є власник майна, оскільки саме його майно продається; держава не переносить на себе право власності на це майно і діє в зазначеному випадку від імені власника-боржника.
Таким чином, з аналізу змісту статей 203, 215, 650, 655 і 656 Цивільного кодексу України, положень Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що:
реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажі майна, за яким продавцем відчужуваного майна є боржник, переможець прилюдних торгів виступає покупцем, а особи, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів;
складання за результатами проведення прилюдних торгів акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином; правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі загальних норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України): про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону; у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (постанова ВС від 20.01.2021 у справі №127/14089/18).
Так, 26 лютого 2021 року складено протокол про проведені електронні торги №527642 з реалізації земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1309га (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141).
16 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким Павлом Сергійовичем складено акт про проведені електронні торги з реалізації земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1309га (кадастровий номер 3222482001:01:007:0141).
20 березня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1910 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , а також проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21.12.2021 в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2021 в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19)).
У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку (діяв до набрання чинності Порядком № 2831/5 – ред.) та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15, від 25.11.2015 у справі № 6-1749цс15, від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15, від 29.06.2016 у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29.11.2017 у справі № 6-231цс17.
Аналогічний висновок наведений й у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 по справі № 3-242гс16.
Наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. По своїй суті публічні торги мають бути найбезпечнішою підставою набуття майна, оскільки публічна процедура реалізації майна має гарантувати невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, набутого у такий спосіб. 
Згідно з частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.
Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України (ч. 2 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 електронний аукціон – продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу ціну.
Отже, враховуючи наведені вище положення стосовно правової природи електронних торгів, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів тощо); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх призначення і проведення, що впливають на результати торгів, і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.
Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Як вбачається з матеріалів справи факт порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, тобто у даному випадку Позивачки – законного володільця земельної ділянки, є безспірним, оскільки Позивачка у правовідносинах, які виникли в рамках виконавчого провадження не є ані учасником ані стороною, Позивачка не є боржником. Майно – спірна земельна ділянка не належала боржнику у виконавчому провадженні – третій особі ОСОБА_5 .
Наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. По своїй суті публічні торги мають бути найбезпечнішою підставою набуття майна, оскільки публічна процедура реалізації майна має гарантувати невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, набутого у такий спосіб.
Беручи до уваги принцип «розумної обачності» (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2022 в справі №450/4257/20 (провадження № 61-17706сво21)), який безумовно має застосовуватися у виконавчому провадженні, суд вважає, що у порушення наведених вище основних засад здійснення виконавчого провадження, у порушення своїх імперативних обов`язків, передбачених пунктом 3 частини другої статті 18, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема (у разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно) приватний виконавець Русецький П.С. – Відповідач - 1 у справі порушив вимогу закону та засади виконавчого провадження, оскільки за результатом проведених торгів у виконавчому провадженні було реалізовано майно, яке не зареєстровано у порядку визначеному законом за боржником, і яке останньому не належало на відповідному праві на момент вчинення процесуальних дій у виконавчому провадженні.
Про недотримання процедури, її порушення безумовно свідчить те, що Відповідачем - 1 подані недостовірні відомості про власника земельної ділянки.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Частиною третьою статті 334 Цивільного кодексу України, яка визначає момент набуття право власності, визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.
Як вказувалось вище, з матеріалів справи ОСОБА_4 набула право власності на спірну земельну ділянку в порядок і спосіб передбачений законом, а відтак є її законним власником, про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2005 та подальшого отримання нею державного акту.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами першою, шостою, сьомою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.
Відповідно до вищенаведених правових норм виконавець здійснює підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації.
Згідно з пунктом 1 розділу I «Загальні положення» Порядку № 2831/5 електронні торги – продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Пунктом 1 розділу II Порядку № 2831/5 передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.
Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.
Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку № 2831/5 організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронні торги чи торги за фіксованою ціною); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 10 розділу ІІІ цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна - точна поштова адреса, для рухомого - адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна, що передається на реалізацію, визначена рішенням суду або відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»; реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця для перерахування коштів; адреса офіційної електронної пошти відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця; фото-та/або відеоматеріали; кваліфікований електронний або власноручний (у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) підпис начальника відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В разі якщо заявку на реалізацію арештованого майна подав приватний виконавець, він підписує її самостійно із дотриманням умов, вказаних у цьому пункті.
Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16, від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц).
Як зазначалося вище для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (див. пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24)).
Як вбачається з матеріалів справи, останні містять поштову форму № 103 (вкладення у цінний лист) (а.с. – 71 т. 1), згідно із яким Відповідачем здійснено відправлення на адресу, зокрема ОСОБА_5 . Однак, номер поштового відправлення не відслідковується, інформацію про підтвердження факту відправлення та отримання поштової кореспонденції отримати не вдається за можливе, а відтак не можна встановити, чи дійсно мало місце таке відправлення. Крім цього, не можна зрозуміти згідно із цим документом, що саме Відповідачем було відправлено на адресу ОСОБА_5 .
Таким чином, вказаний документ внаслідок своєї інформативної вади є неналежним доказом у розумінні закону, оскільки з його змісту не можливо встановити, зокрема, що саме було відправлено Відповідачем на адресу ОСОБА_5 .
Матеріали виконавчого провадження не містять у собі документів на підтвердження виконання Відповідачем вимог закону в частині ознайомлення сторін, зокрема боржника у виконавчому провадженні – ОСОБА_5 , із результатами визначення вартості арештованого майна.
Супровідні листи згідно із якими начебто Відповідачем виконано вимоги закону щодо направлення процесуальних документів на адресу боржника не є належними доказами, оскільки не підтверджуються направлення поштової кореспонденції та головне не підтверджують отримання направлених документів адресатом, а тому у розумінні процесуального закону не є належним доказами ані про повідомлення сторони про відповідні події, ані про ознайомлення у даному випадку із результатами вартості арештованого майна.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, останні не містять відомостей про ознайомлення ОСОБА_5 з результатами оцінки арештованого майна, заявка, яка направлена ДП «Сетам», не містить всієї необхідної інформації, зокрема і достовірної інформації про власника майна, а організатор не перевірив фактичну неповноту заповнення заявки та не повідомив приватного виконавця про необхідність усунення недоліків, а відтак оспорювані електронні торги проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також - пунктів 2-5 розділу ІІ Порядку № 2831/5.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об?єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
За змістом частини десятої статті 440 Цивільного процесуального кодексу України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частина перша статті першої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» – дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
Пункт 1 частина перша статті четвертої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» – державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно. 
Частина перша статті п`ятої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» – «Об`єкти, щодо яких проводиться державна реєстрація речових прав» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки. 
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.
У постанові Верховного Суду від 16.03.2020 (справа № 5023/197/12) зазначено, що звертаючись з відповідною заявою, державний виконавець (приватний виконавець) повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку.
Відтак, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 Цивільного процесуального кодексу України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

Частиною першою і другою статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Державна реєстрація прав є обов`язковою, оскільки відповідно до Цивільного кодексу України (статті 331 та 334) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 3) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – спірна земельна ділянка була зареєстрована 20.09.2015 Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області (а.с. – 20 т. 1). 
Тобто, інформація про реєстрацію спірної земельної ділянки мала місце 22.09.2015 відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із унесенням відповідних відомостей до реєстру.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. – 74 (а) т. 1), за ОСОБА_5 відомостей про належність на праві власності об`єкта нерухомого майна (земельної ділянки) не міститься, на що Відповідачем належним чином не звернуто увагу. У разі, якщо за ОСОБА_5 було б зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна це б відображалося у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З початку 2013 року видача державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності на земельні ділянки реєструються у новоствореному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. – 76 т. 1) право власності зареєстроване за ОСОБА_5 .
Зазначений Витяг не може бути належним підтвердженням зареєстрованого права власності за особою у розумінні статті 126 Земельного кодексу України, відповідно до якої як зазначено вище право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно із яким єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, і інформація, тобто Витяг саме з цього реєстру, а не Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Таким чином, приватний виконавець отримавши інформацію про відсутність зареєстрованого прав власності на об`єкт нерухомого майна мав би діяти в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 Цивільного процесуального кодексу України, що приватним виконавцем зроблено не було, а відтак оспорювані електронні торги проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також положень розділу ІІ Порядку № 2831/5. Тому вимоги про визнання прилюдних торгів незаконними підлягають до задоволенню.
Також суд звертає увагу й на те, що виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого «виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення». 
Аналізуючи матеріали виконавчого провадження суд приходить до висновку, що приватний виконавець Вольф Т.Л., на виконанні якої перебували виконавчі листи, повернула їх у зв`язку із відсутністю майна у боржника.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження приватний виконавець Вольф Т.Л. мала у розпорядженні інформацію про відсутність зареєстрованого нерухомого майна за боржником (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), а тому рішення про повернення виконавчих листів відповідають фактичним обставинам (відсутності можливості їх виконати у зв`язку із відсутністю майна зареєстрованого на праві власності, на яке можна звернути стягнення).
Отже, наведене вище спростовує твердження Відповідача - 1 про виконання вимог закону щодо установлення дійсного володільця майна.
Враховуючи наведений виклад обставин, наведені норми, та беручи до уваги принцип «розумної обачності», який має застосовуватися у виконавчому провадженні, у діях виконавця є безумовно порушення закону та засад виконавчого провадження (верховенства права, законності, справедливості та об`єктивності), адже маючи можливість встановити дійсного володільця майна виконавець не ужив усіх заходів для цього, хоча закон передбачає таку можливість.

При вирішенні спору суд також враховує, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). 
Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб або про відсутність зареєстрованого права, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).
Враховуючи, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - на момент проведення торгів за ОСОБА_5 відомостей про належність на праві власності об`єкта нерухомого майна (земельної ділянки) не містилося, що в свою чергу вказує на порушення встановленого порядку їх проведення, суд вважає, що за даних обставин набувач не може вважатися добросовісною особою, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))».

Щодо підстав для визнання торгів недійсними, то слід зазначити наступне.
Як зазначено вище відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). 
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 в справі №905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Як зазначено вище для визнання торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення і оформлення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Враховуючи наведені положення, враховуючи порушення допущені виконавцем під час виконавчого провадження, що призвели до проведення незаконних торгів (відчуження майна, яке не належить боржнику), а відтак їх неправомірність сукупно з іншими підставами (порушення права власності Позивачки) є підставою для визнання торгів недійсними.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Зважаючи на викладене, позовні вимоги про визнання прилюдних торгів незаконними, скасування державної реєстрації права власності на майно підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги про визнання недійсними протоколу та акта про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, є неналежними способами захисту права, що є самостійною підставою для відмови у їх задоволенні.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду містяться у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Зважаючи на тривалість судового розгляду, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання свідоцтва недійсним та скасування державної реєстрації. 
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст.12,81,141,200,206,263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича, ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, ОСОБА_5 , Державне підприємство «Сетам», акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання прилюдних торгів такими, що відбулись з порушенням закону, визнання незаконним та скасування протоколу, визнання недійсним та скасування акту про проведені електроні торги, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації на земельну ділянку задоволити частково.

Визнати прилюдні торги з реалізації земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 такими, що відбулись з порушенням закону.
Визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1910, видане 20 березня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 .
Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0141 загальною площею 0,1309га по АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1910, видане 20 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким Павлом Сергійовичем
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2026 року.

Суддя        Наталія ПІНКЕВИЧ