19.05.26
22-ц/812/1023/26
Справа №478/1118/25
Провадження № 22-ц/812/1023/26
Доповідач в апеляційній інстанції: Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 травня 2026 року        м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану його представником Задерецьким Віталієм Анатолійовичем,
на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Іщенко Х.В., повне рішення складено 27 лютого 2026 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання

В С Т А Н О В И В:
24 вересня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 31 березня 2007 року, який розірвано рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2009 року.
ОСОБА_1 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу їх спільний син залишився проживати з нею. 
Вказувала, що відповідач на утримання сина допомоги не надавав, тому вона була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на його утримання до досягнення повноліття. На час звернення до суду син досяг повноліття, але продовжує навчання на денній формі навчання у відокремленому структурному підрозділі «Новобузький фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету» на контрактній основі з 01вересня 2024 року по 30 червня 2027 рік, спеціальність: «Агроінженерія». Основа навчання - контрактна, з оплатою за кожен рік навчання. Згідно договору, навчання триватиме до 30 червня 2027 року.
Стипендію він не отримує, оскільки навчання платне, навчається на денній формі, та не має змоги працевлаштуватись. Оскільки навчальний заклад розташований у м. Новий Буг (не за місцем проживання), син проживає у гуртожитку, з оплатою 6000 грн. на рік. Крім зазначеного є супутні витрати: харчування, придбання ноутбука та обладнання, оплата послуг інтернета, підручників. 
Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання сина, що продовжує навчання, але має змогу. 
Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частки доходу (заробітку) щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років на термін навчання до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року позов задоволено часткового.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 вересня 2025 року і до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 річного віку.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, що ОСОБА_3 є сином відповідача, який набув повноліття, але не досяг віку 23 років, та який продовжує навчання. У зв`язку з навчанням та проживанням у м. Новий Буг повнолітній син сторін по справі потребує матеріальної допомоги. Добровільно коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відповідач не надає, хоча має змогу, оскільки є здоровим та працездатним, є працевлаштованим та має достатній рівень заробітку (доходу).
Належний рівень доходів, свідчить про спроможність відповідачем надання матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що станом на 26 лютого 2026 року відповідач проходив службу в спецбатальйоні «Лють», а його представник перебував на лікарняному, у зв`язку із чим до Казанківського районного суду Миколаївської області була направлена відповідна заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. 
Крім того, представник відповідача в заяві про відкладення розгляду справи повідомив суд про отримання від навчального закладу Новобузького фахового коледжу відповіді на адвокатський запит із матеріалами котрі мають значення для правильного вирішення справи та просив відкласти розгляд справи до одужання, в тому числі для долучення відповіді на адвокатський запит із відповідними додатками. 
Жодної необґрунтованої неявки до суду представника відповідача не було та судом безпідставно було порушено права відповідача та розглянуто справу за умови відсутності відповідача, його представника та не долучивши до справи докази що мають значення для правильного вирішення спору.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що часом подання позовної заяви до суду є 22 вересня 2025 року. У позовних вимогах позивач просить суд про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 котрий досяг 18-річного віку в певному розмірі з відповідача щомісячно до досягнення дитиною 23-х років до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в самому тексті позовної заяви зазначено, що дитина досягла 18-річного віку і продовжує навчання. Однак – станом на 22 вересня 2025 року дитині не виповнилось 18 років, і відповідач в цей час сплачував аліменти на сина як неповнолітнього, і позивач їх отримувала, і звертаючись до суду подала неправдиву інформацію в цій частині, що на думку відповідача мало бути як підставою залишення позову без розгляду замість відкриття провадження на момент звернення, а на даний час – з метою фіксації фактів зловживання процесуальними правами і подання до суду завідомо неправдивої інформації щодо певних фактів. 
Стягнення аліментів на утримання сина відповідача, яке відбувалось на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, було припинено з 08 жовтня 2025 року. Наголошує, що відповідач сплачував аліменти до досягнення дитиною повнолітня, зокрема позивач за 2023 рік отримала від відповідача в якості аліментів на утримання дитини (сина) – 146 237 грн, за 2024 рік - 211 000 грн, за 2025 рік - 178 730 грн. 
Зазначає, що на момент подання позову дитині залишилось навчатись два роки, а саме 2025-2026 навчальні роки та 2026-2027 навчальні роки. В свою чергу, згідно п.п. 4,2 вказаного Договору з навчальним закладом визначена вартість за 3-й рік навчання 10950 грн., а за 4-й рік навчання 11930 грн - разом 22 880 грн котрі мають бути розподілені між сторонами як батьками дитини навпіл - по 11 440 грн з кожного.
Також, вказує, що згідно поданої заяви ОСОБА_3 в Єдиній електронній базі з питань освіти (ЄДЕБО) сформовано запит на отримання фінансової допомоги на суму 9950 гри. Вказана сума є сумою контракту за навчання. Запит знаходиться у статусі «Підтверджено». Виплату буде здійснено за 2024/2025 навчальний рік.
Звертає увагу, що ці обставини не були враховані судом під час розгляду справи, оскільки судом не забезпечено реалізацію права диспозитивності сторін і розглянуто справу за відсутності відповідача і його представника котрі були відсутні за поважних причин (проходження служби та відповідно хвороби) про, що суд був повідомлений належним чином і своєчасно.
Також судом не враховано, не досліджено і не долучено до справи документів і обставин які вони підтверджують, що відповідач втратив роботу, утримувався у СІЗО, був звільнений із місця роботи, не має на даний час роботи і не отримує доходів про що додаються відповідні документи в додатках.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Справу розглянуто за їх відсутності, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2009 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області 04 вересня 2009 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу, актовий запис 47 ( а.с. 11).
У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 (а.с.7).
Також рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення провадити щомісячно починаючи до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином сторін по справі на день вирішення спору є повнолітньою особою. 
Відповідно до копії Договору про надання освітніх послуг від 01 липня 2024 року, укладеного між Відокремленим структурним підрозділом «Новобузький фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання вказаного навчального закладу на відділенні «Агроінженерія» за спеціальністю «Агроінженерія». Освітньо-професійний ступень «Фаховий молодший бакалавр». Загальна вартість освітньої послуги становить (за весь термін навчання) 32830,00 грн., у тому числі: за другий рік навчання - 9950,00 грн., за третій рік навчання - 10950,00 грн., за четвертий рік навчання - 11930,00 грн. 
Згідно з довідок за вих/№ 197 від 10 вересня 2025 року та вих/№ 309 від 25 листопада 2025 року, наданими ВСП «Новобузький фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету», ОСОБА_3 є студентом 3 курсу (5 семестру з 01.09.2025 року по 30.12.2027 року) денної форми навчання по спеціальності «Агроінженерія» на контрактній основі з 01.09.2024 року по 30.06.2027 рік.
Згідно з довідки за вих/№ 260 від 29 жовтня 2025 року, наданою ВСП «Новобузький фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету», студент 31-м групи ОСОБА_3 проживає в гуртожитку ВСП «Новобузького фахового коледжу Миколаївського національного аграрного університету» з 01 вересня 2024 року. Вартість проживання у гуртожитку становить 450,00 грн. за місяць. За період проживання в гуртожитку з 01 вересня 2024 року на час надання довідки надійшло коштів, як оплата за проживання у гуртожитку в сумі 5400,00 грн. (03.09.2024 року - 1350 грн., 04.12.2025 року - 450 грн., 04.04.2025 року - 2250 грн., 10.10.2025 року - 1350 грн. 
Відповідач ОСОБА_1 з 16 листопада 2012 року одружений з ОСОБА_5 , має на утриманні неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є учасником бойових дій ( а.с.30,31).
Відомостей щодо проходження військової служби та розмір отриманого доходу до суду першої інстанції не надав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 є повнолітнім та продовжує навчання, потребує допомоги, та оцінивши матеріальне становище сторін по справі, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Згідно зі статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 6 СК України дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.
Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18).
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. 
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Позов обґрунтований тим, що сина ОСОБА_3 позивачка утримує самостійно, син наразі навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Новобузький фаховий коледж Миколаївського національного аграрного університету» на денній формі навчання вказаного навчального закладу на відділенні «Агроінженерія» за спеціальністю «Агроінженерія».за контрактом, проживає у гуртожитку, за що сплачуються кошти.
Отже, повнолітній ОСОБА_8 не працює, оскільки денна форма навчання істотно обмежує можливість повноцінного працевлаштування та отримання самостійного доходу, стипендію не отримує, оскільки навчається за контрактом, у зв`язку з чим є таким, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, повнолітня дитина потребує їжу, сезонний одяг тощо.
Вирішуючи питання щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина.
Відповідач знаходиться в працездатному віці та не є особою з інвалідністю. Таким чином, відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї дитини і сплачувати аліменти, про що просить позивачка.
При цьому судом також встановлено, що відповідач на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідач є учасником бойових дій.
Між тим, на час ухвалення рішення суду відповідач відомостей щодо проходження військової служби та розмір отриманого доходу до суду першої інстанції не надав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з огляду на право повнолітнього ОСОБА_3 на утримання від обох батьків, визначені судом першої інстанції аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, є достатніми та обґрунтованими та такими, що забезпечать йому необхідну матеріальну підтримку на період навчання та відповідає принципам розумності та справедливості.
Отже, при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано визначені у частині дев`ятій статті 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме справедливість, добросовісність та розумність.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції встановивши сукупність зазначених юридичних фактів: повнолітній син відповідача, який навчається свого доходу не має, а мати самостійно його утримувати не може, а тому син ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги для належного його життєзабезпечення, навчання та побуту; стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, відповідач таке утримання має можливість надавати, зворотного ним не доведено. 
За такого суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) на час навчання його повнолітнього сина ОСОБА_3 .
Присуджений судом першої інстанції розмір аліментів є таким, що забезпечуватиме інтереси повнолітнього сина, на користь якого вони будуть стягуватися, та не призведе до погіршення майнового стану платника аліментів.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення аліментів на повнолітнього сина є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність усіх умов, передбачених статтею 199 СК України.
Разом з тим, висновок суду щодо початку стягнення аліментів з 24 вересня 2025 року є неправильним.
У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач звертав увагу на те, що на час звернення позивачки до суду з цим позовом син ОСОБА_9 є неповнолітнім, і він сплачує аліменти на його утримання в розмірі1/6 частки з усіх видів доходу до досягненню сином повноліття на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області.
Відповідно до частини1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Проте за обставинами вказаної справи позивачка звернулася до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання на підставі статті 200 СК України до досягнення ним повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 , тоді як 18 років ОСОБА_3 виповнилося лише 08 жовтня 2025 року. По 08 жовтня 2025 року включно у відповідача є зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, яке перебувало на виконанні у другому відділі ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м.Одеса). Отже фактично з 24 вересня по 08 жовтня 2025 року матиме місце подвійне стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина, але з різних правових підстав.
За нормами Цивільного кодексу України, особа стає повнолітньою на наступний день після дня свого народження, коли їй виповнюється 18 років.
За такого рішення суду першої інстанції слід змінити щодо дати з якої з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та вказати початком стягнення 09 жовтня 2025 року, замість 24 вересня 2025 року. 
З огляду на викладе, доводи апеляційної в цій частині є слушними.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону розглянув справу без участі відповідача та його представника, незважаючи на наявність у матеріалах справи клопотання про відкладення розгляду справи, та не заслухав доводи відповідачів щодо обставин справи, то апеляційний суд наголошує, що вказана справа перебувала на розгляді Казанківського районного суду Миколаївської області з 24 вересня 2025 року. Відповідач подав відзив на позовну заяву та письмові докази для врахування судом при вирішенні спору. Разом з тим, розгляд справи неодноразово відкладався, саме за клопотаннями представника відповідача 23 жовтня 2025 року з метою виконання запитів до навчального закладу, 03 листопада 2025 року для витребування судом письмових доказів із навчального закладу, 04 лютого 2026 року у зв`язку із зайнятістю в іншій справі ( без надання доказів на підтвердження участі в іншому судовому засіданні) та 26 лютого 2026 року у зв`язку з хворобою ( без надання доказів щодо перебування на лікуванні, звернення до сімейного лікаря тощо). Не надано таких доказів щодо стану здоров`я представника відповідача 26 лютого 2026 року і до суду апеляційної інстанції.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що розгляд справи, який здійснювався без участі сторін, за наявності клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи за відсутності письмових доказів поважності причин неможливості явки до суду, не свідчить про позбавлення його права бути заслуханим.
Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, з метою своєчасного судового розгляду дотримався передбаченої частиною першою статті 2 ЦПК України вимоги щодо справедливого судового розгляду, з дотриманням загальних принципів цивільного судочинства.
А відтак невиконання судом гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю є запереченнями проти позову, які судом першої інстанції враховано, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Щодо клопотання скаржника про долучення доказів: листа Департаменту поліції особливого призначення від 26 січня 2026 року, наказу від 22 січня 2026 року №7, копії заяви ОСОБА_3 від 22.12.2025 року, відповіді навчального закладу від 05 лютого 2026 року, довідки про навчання від 05 січня 2026 року №51, договору від 01 липня 2026 року про навчання ОСОБА_3 у коледжі, заяви ОСОБА_3 про надання гуртожитку, договору №196 від 01 вересня 2023 року про проживання у гуртожитку з додатком, квитанції про сплату позивачкою коштів за навчання та проживання у гуртожитку, виписки з рахунку за 06 січня 2025 року, наказу №18-ПЗ від 16 травня 2023 року про затвердження розрахунків вартості одного ліжко-місця для проживання здобувачів освіти у гуртожитку, копії посвідчення учасників бойових дій, колегія суддів вказує таке.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена учасником справи та належним чином обґрунтована. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Такий підхід є усталеним та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 04.09.2024 року в справі № 363/3231/18, постанова від 10.04.2024 року в справі №638/6852/18).
Скаржником не заявлено про поновлення пропущеного строку для подання доказів, не наведено поважних причин неможливості надання їх до суду першої інстанції, тому у відповідності до вимог частини 3 статті 367 ЦПК України, колегія суддів застосовує до вказаного клопотання наслідки у вигляді повернення таких доказів без розгляду. 
Окрім того, частина письмових доказів наявна у матеріалах справи та не потребує повторного приєднання до матеріалів справи.
Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині дати з якої з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина - зміні.
В іншій частині рішення слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року в частині визначення дати з якої підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , який продовжує навчання, змінити з 24 вересня 2025 року на ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий         Ж.М. Яворська
Судді       Т.М. Базовкіна
Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.