Справа № 348/2588/25 
Провадження № 22-ц/4808/936/26 
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Томин О. О., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства ТАСКОМБАНК» на рішення Надвірнянського районного суду від 11 березня 2026 року, у складі судді Максименко О. Ю., у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4765124508 від 14.12.2020.
В обґрунтування позову зазначено, що 14.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4765124508, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 32 566,54 грн на строк 36 місяців, зі сплатою річних процентів – 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячних процентів – 2,49 % від суми кредиту.
17.12.2021 права вимоги за вказаним кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 171221 від 17.12.2021.
Заборгованість позичальника за кредитним договором № 4765124508 від 14.12.2020 становить 36 643,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) – 21 831,62 грн; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) – 3,66 грн; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) – 14 807,92 грн.
Позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № 4765124508 від 14.12.2020 в розмірі 36 643,20 грн, а також понесені судові витрати.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 11 березня 2026 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 4765124508 від 14.12.2020 у розмірі 19 084,58 грн, яка складається із тіла кредиту, а також сплачений судовий збір у розмірі 1 261,59 грн, а всього 20 346,17 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «ТАСКОМБАНК» адвокат Попов Є. В. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо заборгованості по відсотках незаконним та необґрунтованим. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Зазначає, що відповідачка не повідомляла позивача про те, що її чоловік перебуває на військовій службі та жодних документів на підтвердження даного факту позивачу в момент, коли він набув цього статусу, не надавала. Також відповідних документів відповідачка не надала після отримання Повідомлення вимоги про сплату заборгованості від 10.06.2025.
Суд має враховувати позиції Верховного Суду у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 та від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19, де зазначено, що для отримання пільги мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Вважає, що нарахування відсотків відповідачці здійснювалося правомірно, оскільки вона не повідомила банк про поширення на неї гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, відповідачка не виконувала умови договору, зокрема щодо повідомлення про зміну своїх даних. За таких обставин нарахування відсотків відповідно до умов договору є законним, а відповідачка не звільняється від обов`язку повного погашення заборгованості.
Банківські виписки із рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Позивачем до позовної заяви долучено такі виписки, що належним чином доводять рух коштів.
Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідачка не спростувала, не надала власного розрахунку для аргументації того, що не погоджується із сумою стягнення.
Суд, перевіряючи правильність розрахунку заборгованості, має оцінити обґрунтованість здійснених нарахувань і, у разі встановлення помилок у розрахунку, самостійно визначити належні до стягнення суми в межах заявлених позовних вимог. Суд першої інстанції здійснив перерахунок заборгованості не у зв`язку з помилковістю розрахунку позивача, а шляхом віднесення сплачених відповідачем відсотків до тіла кредиту. Вважає такий висновок необґрунтованим, оскільки відповідачка сплачувала ці кошти саме як відсотки за користування кредитом, що свідчить про її згоду з відповідними умовами договору.
Представник позивача вказує, що суд не врахував погодження сторонами умови про сплату відсотків та те, що відповідачка не повідомила позивача про поширення на неї відповідної пільги, а тому позивач має право на стягнення нарахованих відсотків.
Просить скасувати частково рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 17 558,62 грн та стягнути з відповідачки судові витрати.
Представник ОСОБА_1 адвокат Романко В. М. через систему «Електронний суд» 04 травня 2026 року подав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
Частиною 7 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою АТ «Таскомбанк» та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу 10 днів з дня отримання ухвали суду. Копію ухвали суду ОСОБА_1 отримала поштовим відправленням 21.04.2026.
Відзив на апеляційну скаргу подано поза межами строку, встановленого ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження, та про поновлення такого представник відповідачки не просить, тому відзив представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Романко В. М. слід залишити без розгляду. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого у неї виникла заборгованість, разом з тим відповідно до положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» відповідачка, як дружина військовослужбовця, звільнена від сплати відсотків.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 14.12.2020 ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» уклали кредитний договір № 4765124508, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 32 566,54 грн на строк 36 місяців та зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 2,49% та річних процентів в розмірі 0,01%.
17.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таксомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № 171221, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ПАТ «Таксомбанк» за плату належні йому права вимоги, а ПАТ «Таксомбанк» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах права вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 171221, ПАТ «Таксомбанк» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 4765124508 від 14.12.2020.
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку за кредитним договором № 4765124508 від 14.12.2020, відповідачка погашення кредиту здійснювала не вчасно, заборгованість станом на 01.05.2025 становила 36 643,20 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 21 831,62 грн; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 3,66 грн; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 14 807,92 грн.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит, у розмірі погодженому сторонами. Доказів повного належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором кредиту відповідачка не надала.
Рішення суду в частині стягнення суми кредиту у розмірі 19084,58 грн відповідачкою визнається та позивачем не оспорюється, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 17 558,62 грн, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Оскаржуючи рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, представник АТ «Таскомабанк» наголошував на безпідставності застосування пільг, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави..
Документами, що свідчать про статус військовослужбовця, є військовий квиток (посвідчення офіцера), в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно.
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 02.11.2023, у період з 27.04.2022 по 11.07.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку і військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Великомихайлівка Дніпропетровської області, с. Вороне Дніпропетровської області, с. Шевченко Донецької області, с. Охотниче Запорізької області, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_3 №2521 від 06.06.2023.
Відповідно до даних військового квитка серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 проходив військову службу з 25.02.2022 по 11.07.2022.
Таким чином обґрунтованими є висновки суду, що з моменту призову чоловіка відповідачки ОСОБА_2 під час мобілізації 25.02.2022 на відповідачку ОСОБА_1 поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.
Неповідомлення ОСОБА_1 про наявність у неї визначених ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг щодо сплати відсотків за користування кредитом та неподання відповідних письмових доказів не має правового значення при вирішенні цього спору, оскільки застосування приписів ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу дружини військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про неможливість застосування при вирішенні спору положень ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з посланням на постанову Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19, оскільки обставини цієї справи та справи, яка переглядається в апеляційному порядку, а також наявні у них докази, що підтверджують статус особи як військовослужбовця, є різними. Визначальним є наявність у особи статусу дружини військовослужбовця під час дії особливого періоду та участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на час виникнення спірних правовідносин. Наведеними вище доказами підтверджено, що таким вимогам ОСОБА_1 відповідає.
Колегія суддів звертає увагу, що кредитний договір №476512508 укладено 14.12.2020, відповідачка ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти для погашення заборгованості як за тілом так і за нарахованими відсотками, що підтверджується сторонами.
Суд першої інстанції обґрунтовано застосував пільги щодо сплати процентів за користування за кредитом з 25.02.2022 та, з урахуванням часткового погашення відповідачкою заборгованості, дійшов правильного висновку про відсутність заборгованості за відсотками.
Доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру заборгованості за тілом кредиту є безпідставними, оскільки суд першої інстанції навів детальний розрахунок такої заборгованості та врахував усі здійснені відповідачкою платежі. Суд правомірно зарахував у рахунок погашення основної суми кредиту надмірно нараховані та сплачені проценти у розмірі 4,55 грн та 2 742,49 грн. Такий підхід відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки кошти, сплачені позичальником понад належний розмір процентів, підлягають врахуванню при визначенні фактичного залишку основного боргу.
Ураховуючи наведене, заявлена позивачем вимога про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 17 558,62 грн є безпідставною і задоволенню не підлягає.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 11 березня 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча        О. В. Пнівчук
Судді:         В. А. Девляшевський
О. О. Томин